Historiene jeg har fortalt deg om greske guder og helter
og monstre, er sanne.
Du er halvblods, og halvblodsfolk er ikke trygge i verden.
De kommer til en viss alder da de begynner å forstå hva de er.
Onde krefter vil skade dem
før de blir sterke nok til å slå tilbake.
Ikke bekymre deg, Mrs. Jackson. Percy vil være helt trygg i leiren.
- Sverg på det. - Jeg sverger.
Mamma!
Velkommen til leiren, Percy Jackson. Vi har ventet på deg.
PERCY JACKSON OG OLYMPIERNE
Hvor er jeg?
Du sikler når du sover.
Det er OK. Du er trygg.
Det skjedde virkelig.
Det er stort å drepe et sånt monster.
- Jeg ville at alle skulle vite... - Så du det?
Så du hva som skjedde med moren min?
Ja.
Jeg er lei for...
alt sammen.
Det var min jobb å beskytte deg og få deg hit.
Hvis jeg hadde fortalt sannheten litt tidligere,
- kanskje moren din hadde vært her nå. - Hold opp, vær så snill.
Vet at det er vanskelig, men jeg vil snakke om det.
Det vil ikke jeg.
Du skulle få meg hit i live.
Du har gjort jobben din.
Hvor skal du?
Det var så viktig at jeg kom fordi faren min er en gud.
Så jeg skal finne ham.
Ja, men det er ikke så... enkelt.
Unnskyld meg. Jeg er Percy Jackson, jeg er ny her.
Peter Johnson er her!
OK. Det er ikke... akkurat det jeg heter. Jeg leter vel etter kontoret, kanskje?
- Eller hvem det nå er som bestemmer, så... - Vent litt, vent litt.
Vent litt. Percy, dette er Mr. D, leirleder.
Mr. D, dette er Percy Jackson.
Ja, Grover. Jeg hørte ham den første gangen.
- Gjorde du virkelig det? - OK.
Du må ikke sette i gang noe med ham.
- Det var han som begynte. - Percy, D står for Dionyson.
Det er Dionyson.
Hva mener du med Dionyson?
- Mener du guden Dionyson? - Ja.
- Du tuller. - Nei.
Unnskyld meg, Deres Høyhet?
Jeg tror faren min er her et sted.
Jeg vet ikke hva jeg skal spørre etter. Vet ikke hva han heter engang.
Men jeg synes jeg burde treffe ham. Jeg tror...
Jeg tror jeg trenger det akkurat nå.
Kan du hjelpe meg?
Faktisk...
Tror jeg at jeg kan det.
Sønn.
- Far? - Ja, Peter.
- Jeg heter Percy. - Akkurat.
Før vi lærer hverandre å kjenne,
er det noe veldig viktig du må gjøre for meg, er det greit?
På kjøkkenet
er det en flaske med Château Haut-Brion årgang 1985.
Kan du hente den til meg?
Er det alt du har å si til meg?
- Mr. D, selv om Percy skulle være... - Vær stille, Grover, takk.
Dette er et fint øyeblikk, ikke ødelegg det.
Kjøkkenet er like der ved stien.
Hent flasken, så kan vi prate om hva du enn vil.
Du vet... deg, meg, hvem bryr seg?
- Percy. - Mr. Brunner?
Mr. Brunner heter egentlig Chiron.
Aktivitetsleder i leiren, udødelig heltetrener, han er...
Takk, Grover. Jeg tar over nå.
Dette er nok mye for deg å ta inn, Percy.
Åh, nei da, det er greit. Du er en hest,
faren min snakker ikke til meg før jeg henter drikke til ham.
Ja, alt dette ser helt normalt
- og rimelig ut. - Åh, nei, nei.
Mr. D er ikke faren din.
- Jeg kunne vært det. - Ja, men er du?
Hvorfor må du ødelegge alt?
Mr. D vet at Zevs har forbudt ham å innta alkohol.
Og at halvguder kan gjøre ting for gudene
som gudene ikke har lov til å gjøre selv.
Mr. D prøvde å utnytte det.
Percy...
kom med meg, så begynner vi på nytt.
Grover, la oss få være alene litt, takk.
Dette føles ikke riktig.
Hva mener du, å lykkes?
Du fikk med deg gutten til leiren i live. Ikke overtenk det.
Ja, men det er...
Dette er en hellig dal, Percy. Den er ikke synlig for mennesker.
Monstre kan ikke komme inn her.
Verden kan ikke røre den.
Det krevde mye omtanke å få deg hit, og mye ble ofret.
Hei, vent på meg, dere!
Det er noe jeg må fortelle deg.
Jeg mistet pennesverd-greia di.
- Jeg håper du har flere sånne. - Se i lomma di.
Nei, jeg... jeg mistet den her om kvelden, på berget.
Se i lomma di.
Så lenge du ikke overlater den til noen, finner den alltid veien tilbake til deg.
Magiske objekt følger ikke samme fysiske lover som i den vanlige verden.
Pennen din, rullestolen min, de er alle en del av din fars verden,
akkurat som du er nå.
Jeg har noe å vise deg.
Tolv hytter til tolv olympiske guder.
I hver hytte bor barna som den guden har anerkjent.
Fint. Hvilken bor jeg i?
Du har ikke blitt anerkjent, Percy.
Når blir jeg anerkjent da?
Gudene avslører planene sine når de selv vil, ikke før.
Kanskje faren din anerkjenner deg i morgen, eller kanskje neste uke,
- eller kanskje... - Aldri.
Han vil fremdeles ikke ha noe med meg å gjøre.
Hva gjør jeg her, egentlig? Det er ikke noen plass til meg her.
Det er plass til deg.
Her.
Hermes, de reisendes gud.
I hytta hans bor både hans egne barn
og de som ikke er anerkjent.
- Alle sammen. - Vent litt.
Alle sammen, kan jeg få deres oppmerksomhet, takk?
Dette er Percy Jackson. Dere hjelper ham med alt han trenger.
Jeg forstår at du føler deg maktesløs, men du vil forstå alt før eller senere.
- Den hoppet opp dit! - Jeg ser den!
- Ja. - Å, den er her oppe.
Det er ham.
Tror det var han som drepte minotaurosen.
Hvis dere har tenkt å plage meg, kan dere vente til i morgen?
Har fått nok i dag.
Hørte hva som skjedde deg på berget. Jeg ville...
bare si at jeg er lei for det.
Jeg vet hva du går gjennom. Tro meg.
Jeg heter Luke.
Percy.
Du har pirket på dem igjen.
Ja.
Du er for hard mot deg selv, Grover.
Det har du alltid vært.
Ikke vær nervøs.
Bare vær sannferdig.
OK.
Før eller senere blir du nødt til å velge.
Unnskyld at jeg avbryter. Passer det å prate nå?
- Nei! - Ja, vær så god.
Det er Sally Jackson.
Jeg tror jeg vet hva som skjedde henne.
Jeg har aldri sett en minotauros knuse et menneske,
men jeg... antar at de skulle bli helt myke eller noe sånt,
eller som en gammel banan, kanskje.
- Grover... - Men hun dunstet bort.
Som et monster.
Så jeg gikk til Klovrådet,
og de hadde faktisk hørt om dette før.
At når en dødelig er nær ved å dø,
kan selveste Hades komme fram og...
Ja, vi vet det.
Men dere har ikke sagt noe til Percy ennå?
Nei. Ingen skal si noe til ham.
Jeg... Fortjener han ikke å få vite sannheten?
Sannheten kan være veldig farlig... hvis den ikke behandles varsomt.
Jeg vil ikke lyve for ham lenger.
Kom igjen. Det er store makter med i spillet her, gutt.
Makter som har gjort stor skade på jorden før,
og er nær ved å gjøre det igjen.
Hvis du ikke vil lyve for den lille vennen din, synd for deg.
Kanskje best om du unngår ham, da.
For du sier ingenting til ham om dette. Forstått?
Han forlot deg her, ga deg ingenting.
Jeg forstår hvordan du føler deg.
Du vil ha det som har blitt tatt fra deg.
Du vil ha rettferdighet.
Går det bra?
Kjempefint.
Vi har sånne alle sammen.
Intense tilbakevendende mareritt. Det er normalt her.
Og dagdrømmer, og ADHD og dysleksi.
Halvguder håndterer virkeligheten annerledes enn mennesker.
For første gang i livet ditt er du akkurat som alle andre.
Så du er også...
- Vet du ikke hvem din... - Er jeg ikke anerkjent?
Jo, Hermes er faren min.
Det betyr ikke noe, vi er på samme lag.
Hvorfor er det greit?
Hvorfor får de sende oss hit og så bare ignorere noen av oss?
Hvis du bruker for mye tid på å finne ut hvorfor gudene gjør det de gjør,
gjør du deg selv sprø.
Når du slutter å tenke på det, kan du begynne å
få det beste ut av det dette stedet har å tilby.
Og hva er det?
Heder.
Halvgudene har alltid kjempet for heder. De kalte det kleos før.
Det er liksom noe som blir lagt til i navnet ditt.
Gjør det større, mer skremmende, viktigere.
Folk lytter mer oppmerksomt på deg, de prøver hardere å bli venn med deg,
og de lar helst være å irritere deg.
Hei!
Hei. Kutt ut, Clarisse. Det er den første dagen hans her.
Så dette er gutten som drepte minotaurosen. Ikke sant?
Ja?
Sikkert. Er det oppmerksomhet du vil ha her, din dumrian?
Da må du være forberedt når du får den.
- Ja, hun virker grei. - Ares sine unger.
- Eplet faller ikke langt fra stammen. - Men de plager ikke deg?
- De vet bedre. - Luke er den beste sverdfekteren i leiren.
Så du får være i fred for heders skyld.
Så hvis jeg har heder, vil ikke Clarisse plage meg heller?
- Akkurat. - Og folk vil ha høye tanker om meg?
Ja, på en måte, men...
Og faren min blir nødt til å anerkjenne meg?
Du kan ikke tvinge gudene til å gjøre noe.
Jo, men... det vil bli vanskeligere for ham å late som jeg ikke eksisterer.
- Kanskje. - Bra. Når begynner vi?
Høye prestasjoner gir mye heder.
Vi må finne ut hva du er flink til.
Jeg må gjøre noe klart her,
jeg har aldri gjort noe som dette før, og det ser kjempefarlig ut.
Du hadde aldri drept en minotauros før heller, men så gjorde du det.
Ikke gjør det.
Skal jeg prøve en gang til?
- Nei! - Nei!
Kom igjen.
Er det en gresk gud for skuffelse?
Kanskje noen skal spørre ham om han mangler et barn.
Oisys... men hun er gudinne.
Og hennes greie er ikke akkurat skuffelse,
men mislykkethet.
Vi skal finne ut hva du er flink til, det vet jeg.
- Vår tur. - Vår tur til hva da?
Brennoffer.
Gudene liker lukten,
så det fanger oppmerksomheten deres før du ber.
Liker de lukten av brent makaroni og ost?
De liker lukten av tigging.
Brenn det du vil savne mest.
Da vet de at du virkelig mener det du sier, så de lytter.
Hei, mamma.
Jeg vet ikke om jeg gjør dette riktig, jeg håper du kan høre meg.
Du hatet alltid dette, tror jeg.
Når telefonen ringte
om kvelden når jeg hadde begynt på en ny skole.
Og jeg sa at alle der var fæle.
Og at jeg ville hjem.
Vel... den gode nyheten er...
at dette ikke er en sånn samtale.
Ikke få sjokk nå, men...
jeg tror jeg har fått venner her.
Ekte venner, liksom.
Jeg tror at de virkelig liker meg.
Tenk det.
Han er ikke her.
Faren min. Han... han kom ikke.
Det er én ting å ignorere meg, men han får ikke lov til å ignorere deg.
Jeg skal få ham til å komme ned hit.
Jeg skal få ham til å se meg.
Se oss begge to.
Hei, dere. Får dere ikke sove?
Alle nye unger som kommer hit tror de er noe spesielt.
Tror du at du er spesiell?
Nei.
Si at du fant på historien om minotaurosen, så slipper jeg deg fri.
Jeg fant ikke på noe.
Noen unger må lære ting på den harde måten.
Jeg kan forklare.
Nei, det kan du ikke.
OK.
- Jeg vet hvem du er. - Nei, det gjør du ikke.
Jo, du var der, den natten i sykestua.
Ja. Jeg heter Annabeth.
Følger du etter meg, Annabeth?
- Ja. - OK.
Hvorfor det?
Jeg har ventet på å se om noe som dette skulle skje.
Og se om du kan hjelpe meg.
Hjelpe deg med hva?
Å vinne "Kapre flagget".
Du vil elske dette. Simulert kamp, hele leiren deltar.
Heder til den som seirer.
Annabeth er leder av Athenes hytte.
Hun har ført laget vårt til seier tre ganger.
Det er lenge siden noen har vunnet fire på rad.
Hun var der på doet.
Hun sa at hun har ventet på at det skulle skje.
Annabeth ser verden på en annen måte. Alltid flere steg foran alle andre.
- Gi henne en sjanse. - Hvilken side er du på?
Alltid hennes. Hun er lillesøsteren min.
Kanskje jeg burde forklare litt.
Før leiren reiste jeg rundt.
Jeg og et forbudt barn jeg møtte på veien.
Hun hette Thalia.
Hva betyr forbudt?
For lenge siden ble Zevs, Poseidon og Hades
enige om at barna deres hadde for mye makt,
så de inngikk en pakt om å ikke få flere barn.
Og pakten varte lenge, til Zevs brøt den.
Til Thalia ble født.
Forbudte barn trekker til seg trøbbel. Monstre overalt,
bare en... konstant kamp om livet.
En dag fant vi en liten jente som gjemte seg i en bakgård.
Annabeth. Vi var redde for å ta henne med
og utsette henne for så mye fare.
Så fikk vi se henne slåss.
Thalia overlevde ikke.
Men Annabeth og jeg... gjorde det.
Siden da har vi vært søsken.
Hun har holdt øye med meg siden jeg kom. Hvorfor?
Annabeth er den sterkeste krigeren i hele leiren.
Det eneste hun har igjen å bevise er at hun kan klare et oppdrag.
Hva har det med meg å gjøre?
Chiron har lovet henne i flere år
at en dag skulle det komme en halvgud hvis skjebne var et oppdrag som
ikke engang Chiron kunne forhindre.
Og da kunne hun bli med.
Annabeth iakttar alle nye som kommer, ser etter tegn på at det er dem.
Vanligvis gir hun opp etter et par dager, men hun holder fortsatt øye med deg.
Kan du be henne holde opp?
Ja da. Men tenk om hun har rett?
Helter...
tiden er inne.
Spillet begynner.
Det første laget som får tak i motstandernes flagg og tar det med
tilbake over elven, vinner.
Som alltid er det ikke lov å lemleste eller drepe.
Jeg går ut fra at reglene blir overholdt.
Magiske objekter dere måtte ha, er også tillatt.
- Enhver beboer som er uskadd... - Det går fint.
- ...må være med og spille. - Nå kjører vi.
- Fanger kan bli fratatt våpen... - Jeg vet ikke engang hva jobben min er.
- ...men ikke bli bundet eller kneblet. - Kanskje jeg ikke trenger sverd engang?
La spillet begynne.
Jo, jeg trenger sverd.
Greit. Vi har 20 minutter før de blåser i hornet for andre gang.
- Vet du hva du skal gjøre? - Ja.
Hei. Føles det som en vinnerdag i dag?
Vi ses på den andre siden.
Krigere! Ditover!
Ikke du, småen. Du følger med meg.
Forover!
- Fortsett fremover! - Hold posisjonen!
Det gikk bra, takk. Men jeg setter pris på at du står der taus.
Hør her, jeg skjønner, OK?
Du er bedre på dette enn meg, men dette må gå bra for meg i dag.
Jeg kan ikke forklare så nøye, men faren min må se at det går bra.
Så hvis du forventer deg at jeg skal klare å gjøre noe
jeg ikke kan...
og så går jeg på trynet, det får bare ikke skje akkurat nå.
Du forstår ennå ikke hva slags rolle du har her, gjør du?
Nå er vi i gang.
Hei, vent!
Gave fra moren min. Ikke vær bekymret, du klarer det fint.
Klarer hva da?
Vi gir oss.
Vi må dra fort. Rett gjennom skogen til flagget deres.
Clarisse jakter i skogen de første timene, det vet du.
- Hun vil knekke oss. - Annabeth har en plan.
Percy er med.
Når tiden er inne, vil han være klar, helt sikkert.
Flagget er der borte. Ikke her.
Det vet vi.
Heder er fint.
Men hevn er morsommere.
Ikke noe lemlesting. Det er liksom regelen.
Ja, da får jeg vel ikke dessert på en stund.
Det overlever jeg.
Jeg vil faktisk hverken lemleste eller drepe deg, tro det eller ei.
Jeg vil bare at du skal innrømme at du er en bedrager.
Da skulle jeg føle meg bedre. Er du klar til det?
Jeg tar det som et nei.
Gå tilbake!
Nei!
- Ja! - Ja!
Ikke så verst, din helt.
Var du her hele tiden?
Ja.
Du var her hele tiden, og du hjalp meg ikke?
- Ja. - Hvorfor ikke?
Hør her... Percy.
Jeg beklager.
Hva er det med deg?
Jeg forstår ikke.
Faren din er her.
Du har blitt anerkjent av Poseidon, jordrysteren, stormskaperen.
Percy Jackson, sønn av Poseidon.
Som det forbudte barnet av havets gud,
står du alene blant halvguder.
Og du er din fars eneste håp for å unngå krig.
Zevs og Poseidon har stått i konflikt med hverandre i månedsvis
om lynmalen.
Symbolet for Zevs' autoritet, og den har blitt stjålet.
- Hvem har stjålet den? - Du.
Hæ?
Zevs leter etter en tyv, ser et forbudt barn
som er anerkjent av hans misunnelige bror. Det ser ikke så bra ut.
Jeg har ikke gjort noe.
Selvfølgelig ikke. Men faren din trenger din hjelp.
Zevs har stilt ham et ultimatum,
at hvis han ikke gir lynmalen tilbake før sommersolverv om én uke...
blir det krig.
Det er oppdraget ditt. Du må dra med det samme.
Dra? Dra hvor hen da?
Zevs er konge av Olympos, og det har Poseidon alltid mislikt, men...
det er en tredje bror som alltid har mislikt dem begge to.
- Hades. - Ja.
Lynmalen er hos Hades. I underverdenen.
Jeg vet, det høres skremmende ut.
Men du vil ikke være alene, det er alltid tre sammen på et oppdrag.
Flott. Lykke til med å finne dem, for meg blir det ikke.
Poseidon har anerkjent deg. Dette er hans vilje.
Poseidon har ignorert meg hele livet.
- Du er sønnen hans. - Jeg er Sally Jacksons sønn.
Hvem er Sally Jackson?
Hun er den som brydde seg nok til å kalle seg selv moren min.
Hun er den som ble drept da hun sørget for å få meg hit i trygghet.
Dette vil avgjøre verdens skjebne.
- Du skal ta dette oppdraget! - Nei!
- Hei, alle sammen. - Du...
- Grover, ikke nå. - Jeg beklager, sir, men jeg har nyheter.
- Grover... - Sally Jackson lever.
Det så bare ut som om hun ble drept.
- Grover... - Moren din ble stjålet...
av Hades.
Det betyr at hun er hos ham nå, i underverdenen.
Det er vel dit de vil sende deg også?
Hvis du kan finne henne der...
tror jeg du kan få henne tilbake.
Når drar vi?
PERCY JACKSON OG OLYMPIERNE
Maia.
Det er hyggelig å møte deg, Poseidons sønn.
Jeg er Medusa.
Oversatt av: Ann-M. Garsed