Na výpravách hrdinů závisí osud celého světa. Stvořily a zničily říše.
Změnily směr lidské civilizace.
Výprava je posvátná.
A dostat ji za úkol je jako rozmlouvat
se samotnými bohy.
Nestvůrám se nevyhneš úplně. Jsou běžnější, než si myslíš.
Hlavní je rozpoznat je dřív než ony tebe.
Ráda tě poznávám, synu Poseidónův. Jsem Medúza.
Medúza mi nabídla, že mi pomůže zachránit mámu, když se obrátím proti vám.
- A co ty na to? - Usekl jsem jí hlavu.
Percy, nemůžeš poslat Medúzinu hlavu na Olymp.
-Proč ne? - Protože se to bohům nebude líbit.
PERCY JACKSON A OLYMPANÉ
Připravený?
- Musíš se pustit, Percy. - Nemůžu.
Ale jo. Můžeš. Jen to zkus.
- Zkusil jsem to. - Ne, nezkusil.
Jsme už 15 minut ve stejné pozici.
Prosím. Pojď. Jen jednou pro mě.
Můžeme už jít domů?
Percy, za tenhle kurz jsme zaplatili.
Víš, že bych to po tobě nechtěla, kdyby to nebylo bezpečné, že?
Percy, když se to nenaučíš, vymstí se ti to.
Jednoho dne to bude moc důležité
a třeba nebudu schopná ti pomoci,
a až se to stane, chci si být jistá, že to zvládneš.
- Dýchej. - Cože?
Jen dýchej, mami.
To mi vždycky říkáš.
Vždycky budeš se mnou.
Mami?
Mami!
Opět tě zdravím, malý hrdino.
Do čeho ses to namočil tentokrát, co?
Zakázané dítě přitahuje pozornost.
Zakázaný hrdina? No... Ti přitahují zkázu.
Už se blíží.
Hej, spíš?
Jo.
Byly jste si Thalií blízké, že jo?
Jo.
Jaká byla?
Proč?
Byla poslední zakázané dítě přede mnou, ne?
Musela zažívat to samé.
Byla tvrdá.
Věděla, že je zakázané dítě, ale jí to bylo jedno.
Když mě Luke a Thalie našli, Lukovi na mně záleželo hned.
Ale Thalie... musela jsem si to zasloužit.
Proto mě trápíš?
Musím si to od tebe zasloužit?
Jo. Možná.
Musím říct, že mi to nedává moc smysl.
Co ti nedává smysl?
Jak všichni mluvíte.
Jak bohové chtějí, abychom přemýšleli.
Musíme spálit obětinu, abychom získali pozornost rodičů.
Musím přemoct Clarisse,
aby můj otec přiznal, že je můj otec.
Takhle to fungovat nemá.
Lidé, co se mají rádi, se k tobě takhle chovat nemají.
Víš, jak jsem vlastně skončila sama?
Nejdřív jsem byla dar pro otce.
Tak to s Athénou chodí.
Rodíme se z její myšlenky
a daruje nás partnerovi, s kterým cítí spojení.
A nějakou dobu se ke mně choval jako k daru.
Záleželo mu na mně.
Měl mě rád.
Věděla jsem to.
Pak potkal jednu ženu.
Měli spolu děti.
A pro ni jsem dar nebyla.
Byla jsem problém.
Tak jsem odešla.
Bylo mi sedm.
Takhle nepřemýšlejí jen bohové.
Ale i všichni ostatní.
Ale u bohů aspoň znáš pravidla.
Prokazuj jim úctu a budou tě chránit,
ať se děje cokoli.
Jsi vzhůru?
Teď už jo. Dík.
Jsi v pohodě?
Když se dost nevyspí, je hrozně nabručený.
„Když se dost nevyspí, je hrozně nabručený...“
Ty jo.
Ještě jsi s ním nikdy necestoval.
Je to rozdíl oproti fajnovýmu internátu.
Kdo je fajnovej? Ty jsi fajnová. Co je fajnový?
Potřebuju jíst.
Jsme dva dny od Los Angeles.
Dost času na cestu do podsvětí.
Můžu mít blbej dotaz?
Jako bys chtěl, abych si z tebe utahovala.
Povídej.
V Los Angeles jsem nikdy nebyl.
Hádám, že ani vy dva jste v Los Angeles nebyli.
Tak jak mámě vědět, kam jít?
Nijak.
Ale to je krok 37 a my jsme pořád u kroku čtyři.
To vyřešíme, až tam dorazíme.
- Další blbej dotaz... - Vogo.
„A to, na čem záleží nejvíc, nezachráníš.“
V Jersey jsem vám vyprávěl, jak Orákulum řeklo, že výprava selže.
Od té doby jste to nezmínili.
Přijde mi to jako něco, co bychom měli brát vážněji.
Hele.
Podívejte se na to.
- To jsou...? - Kentauři.
Nikdo je nevidí.
Kdysi se všude pohybovala celá stáda.
Co se jim stalo?
Lidi.
Před několika tisíci lety bůh divočiny,
Pan... zmizel.
A od té doby, co Pan nechrání přírodu,
si z ní lidé ukrajují další a další kousky.
Nejstatečnější satyrové se dobrovolně hlásí jako pátrači,
kteří hledají Pana.
Žádný se ještě nevrátil.
Tvůj strýček, co jsme ho našli u Medúzy, Ferdinand.
Byl to pátrač?
Orákulum neřeklo, že výprava selže.
„A to, na čem záleží nejvíc, nezachráníš.“ To může znamenat spoustu věcí.
Tak věštby fungují, tak funguje osud.
Může to znamenat spoustu věcí.
Čím víc se snažíš to pochopit, tím je to nepochopitelnější.
Občas se ti to vyjeví ve správný čas.
Promiňte. Vaše lístky, prosím?
Vy jste v kupé 17B?
Nechcete to vysvětlit?
Počkat. Myslíte, že jsme to byli my?
A byli?
No... Jak? A proč?
Když jsme odešli na snídani, všechno bylo na svém místě.
Nevíme, jak se to stalo.
Tamhle máme svědkyni, říká, že slyšela rozbité okno
- a dětské hlasy. - Ale prosím vás.
Řeknete mi, kdy jste kupé opustili?
Jsme zatčení?
Na mě takový tón nezkoušej, holčičko.
Jsme zatčení?
Takže zabíjíme čas,
dokud nezjistíme, že ten chlápek je vlkodlak nebo tak něco?
Vlak přijede do stanice St. Louis
- za deset minut. - Příšera to nebude.
Těžko říct.
Jestli není příšera, tak co se tu děje?
Proč by nám někdo rozhazoval kupé?
Třeba něco hledali?
Nic nemáme.
Lidi, který si myslí, žes ukradl Diův mistrovský blesk, asi nesouhlasí.
Jasně.
Nenajdou něco, co nemáme.
Každopádně neztratíme den odpovídáním na otázky
na policejní stanici v St. Louis,
musíme se z toho vyvlíknout, než nás zdrží.
Nevadí, když si přisednu?
Vy chudáčci.
Nemáte tu rodiče, co?
Není to tak, zlatíčko?
Copak se děti bez rodičů nebojí?
Nebojte. Jsem máma. Vím, jak musíte být vystrašení.
Promiňte. Nemohla byste nám dát trochu prostoru?
Myslím...
Asi jsou z vás nervózní.
Chci, abyste věděli,
že si opravdu nemyslím, že jste to udělali vy.
Jen jsem si s vámi chtěla promluvit.
Chci, abyste pochopili pár věcí...
Máte něco na saku.
Vypadá to jako...
Vypadá to jako sklo.
To okno nebylo proraženo zevnitř ven.
Někdo ho rozbil z venku.
Ano, zlato.
Já vím.
Jsi netrpělivá.
Ale už jsme skoro tam.
Není to vaše vina.
Ale bohužel
budete dnes muset nést následky chyb svých rodičů.
Poslyšte,
nevím, kdo jste, ale asi vím, co jste.
Už jsem pár nestvůr jako vy potkal a všechny jsem je poslal k čertu.
Nestvůry jako já?
No...
ovšemže jsou jako já.
Byly to mé děti.
Děti?
Co to znamená?
Matka monster.
Echidna.
Monstrum.
Jak zvláštní slovo,
vzhledem k tomu že má babička je tvá prababička
a tohle vždycky byl příběh jedné rodiny.
Ale... podle mě
je polobůh nebezpečnější.
Narušuje pořádek.
Je agresivní.
Pokud existuju k nějakému účelu,
pak je to k boji s monstry...
jako jste vy.
Moje maličká. Je ještě mláďátko, zlatíčko moje.
Dnes...
se stanete její kořistí.
Už se bojíte?
To je v pořádku. Strach je přirozený.
Taky je nezbytný k lovu.
Váš strach. Vaše pochybnosti.
Zmatení.
Chtěla jsem, abyste pochopili, co se děje,
aby mohla stopovat váš pach.
Aby se učila a rostla, protože...
to dobrá matka pro své děti dělá.
Ne, že byste to znali.
Měli byste utíkat.
- Ne, zlatíčko! - Běžte!
Hej vy! Stůjte!
Stůjte!
Hlupáčku.
Trochu ses přecenila.
Na tom zapracujeme.
Stůj!
Hej!
Percy!
- Otevřete ty dveře! - Vraťte se a otevřete!
Co je to?
To je žihadlo.
Grovere, víš, které monstrum má taková žihadla?
Nevím. Asi nic neškodného.
- Cítíš se dobře? - Asi jo. Proč?
Myslíte, že je otrávené?
- Ihned otevřete ty dveře! - Nevím.
- No tak. - Hej!
Musíme pryč.
Tento vlak musí neplánovaně zastavit. Pro své bezpečí zůstaňte na svých...
Proč už nás nepronásleduje?
Echidna řekla, že v té přepravce bylo mládě.
Od matky se nevzdálí.
Učí se lovit
a teď se vydá na lov.
Dlouho jim utíkat nedokážeme.
Ani nemusíme.
Stačí se někam schovat.
Někam do bezpečí.
Napadá tě, kde by to mohlo být?
Mě jo.
Útočiště zasvěcené Athéně
kdysi postavené jedním z jejích polobožských dětí.
V centru St. Louis
je schovaný Athénin chrám?
Ano.
Akorát, že moc schovaný není.
Je 192 metrů široký a 192 metrů vysoký.
Nic jiného ho nepodpírá.
Každá strana dokonale vyvažuje tu druhou.
Oblouk drží symetrie.
Drží ho matematika.
A vydrží zemětřesení, takže ho Poseidón nezničí.
- Hezký. - S dovolením.
Tak se vyjadřuje láska k Athéně.
Pomníkem dokonalosti.
Je to pomník i něčeho jiného.
Myslíš něco, k čemu tohle místo chtějí využít lidé.
Já mluvím o tom, co to doopravdy je.
Jo, jasně.
Jsme tu v bezpečí, že jo?
Žádná nestvůra sem nesmí vkročit. Ani Echidna.
- Jsme v bezpečí. - Super.
Když nám padl vlak,
zkusím sehnat lístky na jiný.
Nemůžeme tu zůstat věčně.
Protože jsme kořist, neznamená, že jsme bezmocní.
Nelíbí se mu, když lidi ubližují zvířatům.
Jo.
Já vím.
Neměla jsem mu odsekávat, já...
Já vím.
Takže tady bydlí tvá máma.
Třeba tu někde je.
Hned jsem tu! Jen jdu na hajzlík!
Pěkný.
Mám dar.
Ale měla jsi pravdu.
Potřebovali jsme útočiště a tvá mamka pro nás jedno měla.
Mámě štěstí, že jsme byli ve správným městě.
Štěstí, nebo osud?
Vím, že si myslíš, že jsem si to vymyslela.
Že se přesvědčuju, že mamce na mně záleží, protože je to tak snazší.
To jsem neřekl.
Hele, polobohem jsem jen... od soboty.
Mě neposlouchej.
Víš... tady sídlí má matka,
ale... chrám je chrám.
Třeba bys mohl pozdravit svého tátu, když jsme tu.
Ne, díky.
Co by se mohlo stát?
Ohledně tvé mamky...
Chápu to. Je to jiný. Vyhovuje ti to. Ale můj otec...
Nic od něj nechci. Měl spoustu příležitostí.
Upřímně za posledních pár dní jsi pro mě udělala víc,
než můj otec za celý můj život.
Jestli si mám zvolit...
Bacha.
Chystáš se mě nazvat svým přítelem.
Orákulum se teď musí popadat za břicho.
Ale, víš...
- Percy! - Hej! Co se stalo?
To žihadlo... asi bylo otrávený.
Mám nápad. Honem, pomoz mi.
Dobře.
V táboře ho voda uzdravila,
tak na jed taky pomůže, ne?
Hele, asi... to funguje.
Skvělý nápad.
- Nebo ne. - Možná to musí být
přirozeně tekoucí voda, aby ho Poseidón mohl uzdravit.
- Musíme zpátky dovnitř. - Ne, musíme to zkoušet dál.
Nefunguje to. A ona už jde.
Tak jo, vezmeme Percyho dovnitř a půjdeme k oltáři.
Oltáři? Kde je tam oltář?
- Nejvyšší bod, nejlepší výhled. - Fajn,
ale jak nám to pomůže?
Dostaneme se k oltáři a požádáme mamku o pomoc.
Já myslel, že to neděláme.
Tak honem.
Kluci, slyšeli jste to?
Slyšeli co?
To je jedno. Jdeme.
Posaďte se prosím. Vozíky brzy vyrazí.
Co to bylo? Co jsi slyšela?
Něco ti řekla.
Alléktó mi udělala to samý v tom muzeu v New Yorku.
Co řekla?
To byla Chiméra?
Myslím... že to byla Chiméra.
Jak se sem Chiméra vůbec dostala?
- Jak se sem dostala nestvůra? - Annabeth?
Jsme v útočišti. Athéna by ji musela pustit dovnitř,
- ale proč? - Annabeth!
Co ti Echidna řekla?
Řekla, že má troufalost ranila matčinu pýchu.
A že to bude má zkáza.
Troufalost? Jaká...
Medúzina hlava.
Ztrapnila jsem svou matku.
Ale to já ji poslal na Olympus.
- Já podepsal ten vzkaz. - A já souhlasila.
Ztrapnila jsem ji.
A teď se zlobí.
Co budeme dělat?
Až se dostaneme nahoru, nepomůže nám zachránit Percyho.
Ne, já myslel, co budeme dělat s Echidnou a Chimérou?
Jsou nám v patách.
Nemáme moc času. Budou tu každou chvíli.
A jestli nás matka neochrání,
tak s nimi budeme muset bojovat.
Ale ne.
Musíme odsud všechny dostat.
Pozor. Pozor.
- Všichni do řady. - Ty s Percym, jděte s nimi dolů.
Cože? Ne. Nerozdělíme se.
Grovere, no tak.
Ne. Ne, dostaneme se odsud spolu.
Nedokážeme to. Chiméra zabíjí polobohy.
Někdo se musí zdržet, aby ji zpomalil a dal ostatním čas.
Jděte.
Pomoz mu ze schodů a doveď ho k řece.
A nezastavujte se. Ne dokud nedorazíte k Hádovi,
ne dokud nedostanete ten blesk, slyšíte?
Fajn, jděte.
Počkej.
Vezmi si to.
Počkej!
Hej! Percy!
Percy, prosím!
Percy, Ne! Nedělej to. Zabijí tě.
Poseidón mi nikdy nepomohl.
- Tak s tím teď nezačne. - Percy!
K Hádovi bych se nikdy nedostal.
Percy? Percy, prosím.
Ale vy ano.
A teď můžete.
Percy!
- Percy, slyšíš mě? - Percy, sám to nezvládneš!
Tohle je konec, zlatíčko.
Nebraň se.
Jen ji ještě rozčílíš.
Je to tak nefér.
Nikdy jsi neměl šanci, co?
Kéž by ti někdo blízký aspoň nějakou dal.
Bojíš se.
Všechno je v pořádku, Percy.
Tvůj otec mě poslal, abych ti řekla,
že je vše v pořádku.
Můžeš se nadechnout.
Tvůj otec je s tebou.
Vždycky byl.
Je pro něj těžké držet se zpátky.
Sledovat, jak se trápíš. Pro nás všechny.
Ale je s tebou.
A je na tebe moc pyšný.
Věř mu.
Věř sobě.
Jen... dýchej.
PERCY JACKSON A OLYMPANÉ
Mamka mi ty příběhy pořád vyprávěla.
Percy, vstaň. Myslím to vážně.
Říkala, že tak se k sobě bohové chovají.
Taková jsou rodina.
Překlad titulků: Jaroslava Sůvová