Helteoppdrag er hendelser som forandrer verden. De har skapt og knust imperier.
Endret kursen for menneskelig sivilisasjon.
Et oppdrag er noe hellig.
Det å bli gitt et er som å være i samtale
med gudene selv.
Monstre kan ikke unngås helt. De er mye vanligere enn du tror.
Det gjelder å se dem først før de ser deg.
Det er en glede å møte deg, Poseidons sønn. Jeg er Medusa.
Medusa tilbydde å hjelpe meg å redde moren min hvis jeg bedro dere to.
- Hva sa du da? - Jeg halshugget henne.
Percy, du kan ikke sende Medusas hode til Olympos.
-Hvorfor ikke? - Fordi gudene ikke vil like det.
PERCY JACKSON OG OLYMPIERNE
Klar?
- Du må slippe taket, Percy. - Jeg kan ikke.
Jo da, det kan du. Du må bare prøve.
- Jeg prøvde jo. - Nei, det gjorde du ikke.
Vi har vært på samme sted i 15 minutter.
Vær så snill. Kom igjen. Bare én gang med meg.
Kan vi dra hjem nå?
Percy, vi har betalt for denne timen.
Du vet vel at jeg ikke skulle be deg gjøre dette hvis det var utrygt?
Percy, det kan være farlig for deg hvis du ikke kan gjøre dette.
En dag kan det bli veldig, veldig viktig
når jeg ikke er der for å hjelpe,
så når det skjer, må du kunne klare dette.
- Pust. - Hva?
Bare pust, mamma.
Som du alltid sier at jeg må gjøre.
Du vil alltid være her.
Mamma?
Mamma!
Hei igjen, lille helt.
Hva slags ugagn har du funnet på nå? Hm?
Et forbudt barn trekker til seg oppmerksomhet.
En forbudt helt? De trekker til seg undergang.
Hun kommer.
Hei, sover du?
Ja.
Du og Thalia stod hverandre veldig nær, ikke sant?
Ja.
Hvordan var hun?
Hvorfor spør du?
Hun var vel det siste forbudte barnet før meg?
Hun må ha hatt samme problemer som meg.
Hun var tøff.
Hun visste at hun var et forbudt barn, men hun brydde seg ikke.
Da Luke og Thalia fant meg, tok Luke hånd om meg med én gang.
Men med Thalia... måtte jeg vise meg fortjent til det.
Er det derfor du er hard mot meg?
Jeg må gjøre meg fortjent?
Ja. Kanskje.
Jeg må si at det ikke gir mening.
Hva er det som ikke gir mening?
Måten dere alle snakker på.
Måten gudene vil at vi skal tenke på.
Må gjøre brennoffer for å fange en forelders oppmerksomhet.
Jeg må banke opp Clarisse
bare for å få faren min til å innrømme at han er faren min.
Det er ikke sånn det skal være.
Folk som står deg nær skal ikke behandle deg sånn.
Vet du hva som var grunnen til at jeg endte opp ute på egen hånd?
Fra begynnelsen av var jeg en gave til min far.
Det er slik Athene gjør det.
Vi blir født ut av en tanke,
og gitt til en partner hun føler seg knyttet til.
Og en stund ble jeg behandlet som en gave.
Faren min tok hånd om meg.
Han var glad i meg.
Jeg visste det.
Så møtte han en kvinne.
De fikk egne barn.
og for henne, var jeg... ikke en gave,
jeg var et problem.
Så jeg dro.
Jeg var sju.
Det er ikke gudene som tenker sånn.
Det er alle.
Men med gudene vet du hva reglene er.
Vis dem respekt, så er de på din side,
uansett hva.
Er du våken?
Vel, nå er jeg det. Takk.
Er alt i orden?
Han blir så gretten når han ikke får sove.
"Han blir så gretten når han ikke får nok..."
Wow.
Du har ikke reist sammen med ham før.
Litt annerledes enn en bleiete internatskole.
Hvem er bleiete? Du er bleiete. Hva er bleiete?
Jeg tror jeg trenger å spise.
To dager til vi er i Los Angeles.
Nok av tid før fristen vår til å nå underverdenen.
Kan jeg stille et dumt spørsmål?
Du vil visst at jeg skal erte deg.
Spør.
Jeg har aldri vært i Los Angeles før.
Jeg antar at ingen av dere har vært i Los Angeles heller.
Så hvordan skal vi vite hvor vi skal hen?
Har ikke peiling.
Men det er rundt steg 37, og vi er ennå på steg fire.
Finner ut av det når det skjer.
- Dumt oppfølgingsspørsmål... - Du tuller.
"Du vil mislykkes med å redde det viktigste av alt."
I Jersey sa jeg at Orakelet hadde sagt at oppdraget ville mislykkes.
Og ingen har nevnt det siden.
Det er vel noe vi burde ta mer på alvor.
Dere.
Se der.
- Er det der...? - Kentaurer.
Ingen vet at de er der.
Før var det flokker av dem overalt.
Hva skjedde med dem?
Mennesker.
For noen tusen år siden... forsvant skogguden Pan.
Og siden da, uten Pan til å beskytte naturen,
har menneskene virkelig prøvd å ødelegge den.
De tapreste satyrosene melder seg frivillige til å bli søkere,
og prøver å finne Pan.
Ingen har noensinne kommet tilbake.
Onkelen din som vi fant hos Medusa. Ferdinand.
Var han en Søker?
Orakelet sa ikke at oppdraget ville mislykkes.
"Mislykkes med å redde det viktigste av alt." Det kan bety ulike ting.
Det er sånn profetier og skjebnen virker.
De kan bety forskjellige ting.
Jo hardere du prøver å forstå det, jo vanskeligere blir det å forstå det.
Noen ganger må du bare la det vise seg når det selv vil.
Unnskyld meg. Kan jeg få se på billettene, takk?
Dere er i kupé 17 B?
Vil dere forklare dette?
Vent litt. Tror du det var vi som gjorde dette?
Var det?
Jeg mener... hvordan? Og hvorfor?
Sir, da vi gikk for å spise frokost, var alt urørt.
Vi vet ikke hvordan dette skjedde.
Vi har et vitne her som sier hun hørte et vindu bli knust
- og så barnestemmer. - Åh, gi deg.
Kan dere si meg når dere forlot kupéen?
Er vi under arrest?
Du bør nok ikke snakke til meg i den tonen.
Er vi under arrest?
Så vi bare slår ihjel tid
til vi finner ut om han der er en varulv eller noe?
Toget ankommer St. Louis Gateway Station
- om 10 min. - Tror ikke han er monster.
Vanskelig å si.
Hvis han ikke er et monster, hva er det som skjer?
Hvorfor skulle noen ransake rommet vårt?
Kanskje de lette etter noe.
Vi har ikke noe.
De som tror du stjal Zevs' lynmal er uenige i det.
Akkurat.
Vel, de kommer ikke til å finne noe vi ikke har.
Uansett kan vi ikke tilbringe dagen med å svare på spørsmål
på politistasjonen i St. Louis.
Vi må komme oss ut av dette før vi blir forsinket.
Får jeg lov å sitte?
Stakkars små.
Foreldrene deres er ikke her, er de?
Ikke sant, kjære?
Barn blir vel redde når de er helt alene?
Det er greit. Jeg er mor. Jeg forstår hvor redde dere må være.
Unnskyld meg. Kan du gi oss litt rom?
Jeg tror...
Jeg tror du gjør dem nervøse.
Jeg vil bare si
at jeg ikke tror det var dere som laget det rotet der bak.
Jeg ville bare ha et øyeblikk alene med dere.
Det er noen ting dere må forstå...
Du har noe på jakken din.
Det ser ut som...
Det ser ut som glass.
Ingen knuste vinduene fra innsiden av kupéen vår.
Noen knuste dem innover fra utsiden.
Ja, kjære.
Ja, jeg vet det.
Du er utålmodig.
Men vi er nesten framme.
Dette er ikke deres skyld.
Men dessverre
må dere bære byrden av deres foreldres feil i dag.
Hør her, frue.
Jeg vet ikke hvem du er, men tror jeg vet hva.
Vi har støtt på noen monstre som deg, og vi har gjort ende på alle.
Monstre som meg?
Vel...
selvfølgelig er de som meg.
De var jo barna mine.
Barn?
Hva mener du med det?
Monstrenes mor.
Echidna.
Monster.
Er et rart ord,
siden bestemoren min er oldemoren din,
og dette alltid har handlet om familie.
Men... slik jeg ser det
er halvguden et farligere vesen.
Forstyrrende.
Voldsomt.
Hvis det er en grunn til at jeg eksisterer,
så er det å stå i veien for monstre...
som deg.
Den lille her. Hun er bare valp ennå, vakre vene.
I dag...
blir dere byttet hennes.
Er dere redde ennå?
Det er i orden. Frykt er naturlig.
Også vesentlig i jakten.
Frykten deres. Tvil.
Forvirring.
Jeg måtte få dere til å forstå hva det er som skjer,
slik at hun kunne spore duften.
Slik at hun fikk lære seg noe og vokse, fordi...
det er det en god mor gjør for barna sine.
Ikke for at dere vet det.
Dere burde løpe nå.
- Nei, kjære! - Løp!
Dere! Stopp!
Stopp!
Dumme pike.
Du ble for ivrig.
Det skal vi jobbe med.
Stopp!
Hei!
Percy!
- Åpne døra! - Kom hit og åpne døra!
Hva er det for noe?
Det er en stikker.
Vet du hva slags monster som har slike, Grover?
Jeg vet ikke. Sikkert ikke noe bra.
- Føler du deg OK? - Jeg tror det. Hvordan det?
Tror du den er giftig?
- Åpne døra med én gang! - Jeg er ikke sikker.
- Kom igjen. - Hei!
Vi må stikke.
Toget må gjøre et uventet stopp. Vennligst bli sittende for sikkerhets skyld...
Hvorfor jager den oss ikke?
Echidna sa at det hun bar på i det buret, er noe ungt.
Hun drar ikke for langt unna moren sin.
Hun lærer seg å jage,
og dette er nok jakten.
Vi klarer ikke å løpe fra dem så lenge.
Det trenger vi ikke.
Vi trenger bare et trygt gjemmested.
Et trygt sted.
Noen som vet hvor vi finner noe sånt?
Det vet jeg.
Et tilfluktssted, en hyllest til Athene,
et av halvgudbarna hennes bygget det for lenge siden.
Det fins et tempel til Athene gjemt et sted
midt i sentrum av St. Louis?
Ja.
Bortsett fra at det ikke er så gjemt.
Det er 190 meter bredt og 190 meter høyt, nøyaktig på centimeteren.
Det er ingen innvendig støtte i det.
Hver side er perfekt balansert mot den andre.
Det er symmetri som holder buen oppe.
Det er matte som holder den oppe.
Og så er det jordskjelvsikkert, så Poseidon kan ikke rive det ned.
- Fint. - Unnskyld meg.
Det er slik du viser Athene din hengivenhet.
Et monument til fullkommenhetens kraft.
Et monument til litt andre ting også.
Du snakker om det mennesker vil at dette stedet skal være.
Jeg snakker om det det faktisk er.
Ja ja.
Vi er trygge her, ikke sant?
Ingen monstre kan komme inn. Ikke Echidna engang.
- Vi er trygge. - Bra.
Vel, toget vårt eksploderte jo,
så jeg skal sjekke om vi kan få billetter til et annet.
Vi kan ikke bli her for alltid.
Bare fordi vi er bytte, trenger vi ikke å være hjelpeløse.
Han liker det ikke når folk gjør ting mot dyr.
Ja.
Jeg vet det.
Jeg skulle ikke ha glefset til ham, jeg bare...
Jeg vet det.
Så dette er moren din sitt sted.
Tror du hun er her?
Kommer ned straks, skal bare på do!
Morsomt.
Et talent jeg har.
Du hadde rett, forresten.
Vi trengte et trygt sted, og moren din hadde et på lur.
Flaks at vi tilfeldigvis var i rett by.
Flaks eller skjebnen?
Jeg vet at du synes jeg bare innbiller meg
at moren min bryr seg, fordi det er lettest sånn.
Det har jeg ikke sagt.
Jeg har bare vært halvgud siden... sist lørdag.
Ikke hør på meg.
Du vet... dette er min mors sted,
men... et tempel er et tempel.
Kanskje du kan hilse på faren din mens vi er her.
Nei takk.
Hva kan det skade?
Greia med moren din...
Jeg skjønner. Det er annerledes. Det fungerer for deg. Men faren min...
Jeg vil ikke ha noe av ham. Han har hatt sjansen.
Du har ærlig talt gjort mer for meg de siste få dagene
enn faren min noensinne har gjort.
Må jeg holde meg til noen...
Forsiktig.
Nå kaller du meg snart venn.
Ett eller annet sted sitter Orakelet og ler av oss.
Men du vet...
- Percy! - Hva skjedde?
Jeg tror... Jeg tror de der stikkegreiene var giftige.
Jeg har en idé. Kom, hjelp meg.
OK.
Vannet leget deg i leiren.
Det burde virke mot gift også, vel?
Jeg tror det... det fungerer.
Det var en god idé.
- Eller kanskje ikke. - Kanskje det må være
naturlig rennende vann for at Poseidon skal kunne lege ham.
- OK. Vi må gå inn igjen. - Nei, vi må fortsette å prøve.
Det virker ikke. Og hun er på vei.
Hør her, vi tar med Percy inn og går til alteret i tempelet.
Alter? Hvor er det et alter?
- Det høyeste punktet, best utsikt. - OK,
men hva slags nytte har vi av det?
Vi skal gå til alteret og be moren min om hjelp.
Vi ber jo ikke om hjelp.
Kom igjen, vi må stikke nå.
Gutter, hørte dere det?
Hørte hva da?
Glem det. Kom igjen.
Vennligst ta plass. Trikken går straks.
Hva skjedde? Hva var det du hørte?
Hun snakket til deg.
Alekto snakket til meg ved museet i New York.
Hva sa hun?
Var det kimæren?
Jeg tror... det var kimæren.
Hvordan kom kimæren inn her?
- Hvordan kom noe slags monster inn her? - Annabeth?
Vi er på et tilfluktssted. Athene må ha sluppet henne inn,
- men hvorfor? - Annabeth!
Hva sa Echidna til deg?
Hun sa at frekkheten min såret min mors stolthet.
Og at det vil bli min undergang.
Frekkhet? Hva slags...
Medusas hode.
Jeg gjorde moren min skamfull.
Men det var jeg som sendte hodet til Olympos.
- Jeg skrev på lappen. - Og jeg gikk med på det.
Hun ble flau.
Og nå er hun sint.
Hva skal vi gjøre nå?
Hun hjelper oss ikke å redde Percy når vi kommer til toppen.
Jeg mener, hva skal vi gjøre med Echidna og kimæren?
De er like bak oss.
Vi har ikke mye tid. De vil være her når som helst.
Og hvis moren min ikke beskytter oss,
må vi bare slåss mot dem her oppe.
Åh nei.
Vi må få alle ut herfra.
En melding til alle passasjerer.
- Alle på rekke. - Du og Percy går ned sammen med dem.
Hva? Nei. Vi skiller ikke lag.
Grover, kom igjen.
Nei. Nei, vi skal komme oss ut herfra sammen.
Vi klarer det ikke. Kimæren dreper halvguder.
Noen må bli her for å bremse henne ned og kjøpe oss litt tid.
Kom igjen.
OK, hjelp ham ned trappen og få ham til elven.
Ikke stopp. Ikke før dere når Hades,
ikke før dere får tak i kilen, forstår dere?
OK, gå.
Vent.
Ta dette.
Vent!
Hei! Percy!
Percy, vær så snill!
Percy, nei! Ikke gjør det! De vil drepe deg.
Poseidon har aldri hjulpet meg.
- Han skulle ikke begynne nå. - Percy!
Jeg hadde ikke klart meg til Hades.
Percy? Percy, vær så snill.
Men dere kan.
Og nå skal dere det.
Percy!
- Percy, hører du meg? - Percy, du klarer ikke dette alene.
Dette er slutten, kjære.
Ikke slåss imot.
Da gjør du henne bare sint.
Så urettferdig.
Du hadde jo ikke en sjanse.
Hvis bare noen brydde seg nok om deg til å gi deg en.
Du er redd.
Det går fint, Percy.
Faren din sendte meg for å si til deg
at det går fint.
Bare pust.
Faren din er her.
Han har alltid vært her.
Det er så vanskelig for ham å holde seg tilbake.
Å se deg kjempe. Det er så vanskelig for oss alle.
Men han er her.
Og han er så stolt.
Stol på ham.
Stol på deg selv.
Bare... pust.
PERCY JACKSON OG OLYMPIERNE
Moren min fortalte meg disse historiene hele tiden.
Percy, reis deg opp. Jeg mener det.
Hun sa at det er slik gudene er mot hverandre.
Det er sånn familien deres er.
Oversatt av: Ann-M. Garsed