Odiseele eroilor sunt evenimente definitorii.
Au creat și distrus imperii.
Au schimbat parcursul civilizației umane.
Odiseele sunt sacre.
Și să-ți fie încredințată una înseamnă să fii în legătură cu zeii înșiși.
Nu poți evita monștrii cu totul. Îi întâlnești mai des decât crezi.
Șmecheria e să-i vezi tu înainte să te vadă ei.
Încântată de cunoștință, fiu al lui Poseidon. Eu sunt Meduza.
Meduza s-a oferit să mă ajute s-o salvez pe mama dacă vă trădez.
- Și tu ce i-ai spus? - I-am tăiat capul.
Percy, nu poți trimite capul Meduzei în Olimp!
- De ce nu? - Zeilor n-o să le placă.
PERCY JACKSON ȘI OLIMPIENII
Ești gata?
- Dă-ți drumul, Percy! - Nu pot.
Ba da, poți. Trebuie doar să încerci.
- Am încercat. - Nu, n-ai încercat.
Stăm în aceeași poziție de 15 minute.
Te rog, hai! Înoată o dată, cu mine!
Putem să mergem acasă?
Percy, am plătit cursul ăsta.
Știi că nu ți-aș cere asta dacă n-ar fi sigur, nu?
Percy, ar putea fi periculos să nu știi să înoți.
Într-o zi, s-ar putea să fie vital, iar eu poate n-o să fiu acolo să te ajut.
Iar când se va întâmpla, trebuie să mă asigur că te descurci.
- Respiră. - Ce?
Respiră adânc, mami!
Așa îmi spui tu mie întotdeauna.
O să fii mereu cu mine.
Mamă?
Mamă!
Salutare din nou, micule erou!
De ce șotii te mai ții acum?
Un copil clandestin atrage atenția.
Un erou clandestin? Păi... Atrage dezastrul.
Se apropie.
Hei, dormi?
Da.
Tu și Thalia erați foarte apropiate, nu?
Eram.
Ce fel de om era?
De ce?
A fost ultimul clandestin înaintea mea, nu?
Probabil că s-a luptat cu aceleași probleme.
Era puternică.
Știa că e clandestină, dar nu-i păsa.
Când m-au găsit Luke și Thalia, Luke m-a plăcut imediat.
Dar Thalia m-a făcut să mă străduiesc să-i intru în grații.
De-aia îmi faci tu zile fripte?
Vrei să mă străduiesc?
Da. Poate.
Sincer, chestiile astea nu prea au sens.
Ce nu prea are sens?
Felul cum vorbiți voi.
Felul cum vor zeii să gândim.
Aduci o ofrandă ca să atragi atenția unui părinte.
A trebuit s-o bat pe Clarisse ca tata să mă recunoască drept fiul lui.
Nu așa ar trebui să fie.
Cei apropiați n-ar trebui să se poarte așa cu tine.
Vrei să știi cum am ajuns singură pe străzi?
La început, am fost un dar pentru tata.
Așa face Atena. Suntem născuți dintr-un gând de-al ei
și dăruiți unui partener de care e apropiată.
Și, o vreme, am fost tratată ca un dar.
Tata avea grijă de mine.
Mă iubea.
Știam lucrul ăsta.
Apoi a cunoscut o femeie.
Au avut copiii lor.
Și, pentru ea, nu eram un dar.
Eram o problemă.
Așa că am plecat.
Aveam șapte ani.
Nu doar zeii gândesc așa.
Toți gândesc așa.
Măcar pentru zei știi regulile.
Dacă-i respecți, vor fi de partea ta, orice-ar fi.
Ești treaz?
Acum sunt, mersi!
Te simți bine?
E tare ursuz când nu doarme destul.
„E tare ursuz când nu doarme...”
N-ai mai călătorit cu el.
E un pic altfel decât la internatele fițoase.
Cine e fițos? Tu ești fițoasă! Ce-i aia „fițos”?
Mai bine mănânc ceva.
Mai facem două zile până la Los Angeles. Avem timp destul să ajungem în Infern.
- Pot să-ți pun o întrebare idioată? - Parcă-mi ceri să fac mișto de tine.
Zi!
Eu n-am mai fost la Los Angeles.
Și cred că nici voi n-ați mai fost.
De unde o să știm unde să mergem?
Habar n-am.
Dar ăla e pasul 37 și noi suntem încă la pasul patru.
O să vedem atunci.
- Încă o întrebare idioată... - Frate!
„Și nu vei putea salva ce-i mai important pe lume.”
În Jersey, v-am spus că Oracolul mi-a zis că vom eșua. Și de atunci n-ați zis nimic!
Pare o chestie pe care ar trebui s-o luăm mai în serios.
Ia uitați!
- Ăia sunt...? - Centauri.
Și nimeni nu-i vede!
- Erau herghelii peste tot. - Și ce s-a întâmplat cu ei?
Oamenii.
Acum câteva mii de ani, zeul sălbăticiei,
Pan... a dispărut.
Și, de atunci, fără Pan care să protejeze natura,
oamenii s-au străduit din greu s-o știrbească.
Cei mai curajoși satiri se oferă să devină Căutători,
ca să-l găsească pe Pan.
Niciunul nu s-a mai întors.
Unchiul tău, pe care l-am găsit la Meduza, Ferdinand...
Era Căutător?
Oracolul n-a spus că odiseea va eșua.
„Nu vei putea salva ce-i mai important” poate însemna multe lucruri.
Așa funcționează profețiile și destinul.
Ar putea avea multe înțelesuri...
Din ce te străduiești să înțelegi, din aia devine mai greu de înțeles.
Uneori trebuie să lași înțelesurile să vină când vor ele.
Mă scuzați, îmi arătați biletele?
Sunteți în cușeta 17B?
Vreți să-mi explicați?
Stați, credeți că noi am făcut asta?
Păi, voi ați făcut?
Cum? Și de ce?
Domnule, când am plecat la micul-dejun, totul era intact.
Nu știm ce s-a întâmplat aici.
Avem o martoră care spune că a auzit cum s-a spart geamul
- ...și apoi a auzit copii. - Ei, na!
Mai știți la ce oră ați ieșit?
Suntem arestați?
Nu te sfătuiesc să-mi vorbești așa, fetițo.
Suntem arestați?
Deci frecăm menta până aflăm că tipul ăla e vârcolac sau ceva, nu?
- Urmează gara St Louis în zece minute. - Nu cred că e monstru.
E greu de spus...
Dacă nu e monstru, ce se întâmplă aici? De ce ne-ar distruge cineva cușeta?
Poate căuta ceva.
N-avem nimic valoros!
Poate că cei ce cred c-ai furat Fulgerul lui Zeus au altă părere.
Așa e.
N-o să găsească o chestie care nu e la noi.
Oricum, nu putem sta toată ziua să fim interogați
la poliția din St Louis.
Trebuie să scăpăm înainte să ne întârzie.
Pot să mă așez aici?
Bieții de voi!
Părinții voștri nu-s aici, nu?
Nu-i așa, scumpete?
Nu se sperie copiii când sunt singuri-singurei?
E-n regulă, și eu sunt mamă. Știu ce speriați trebuie să fiți.
Mă scuzați, mergeți un pic mai încolo, vă rog?
Cred...
Cred că-i speriați pe copii.
Vreau să știți
că nu cred că voi ați făcut dezastrul din cușetă.
Voiam doar să rămân puțin singură cu voi.
Trebuie să înțelegeți niște lucruri...
Aveți ceva pe sacou.
Pare a fi...
Pare a fi sticlă.
Nimeni n-a spart geamul dinăuntrul cușetei.
Cineva l-a spart din afară.
Da, scumpete...
Știu.
Nu mai ai răbdare.
Dar mai avem puțin!
Nu e vina voastră.
Dar, din păcate,
azi va trebui să plătiți pentru greșelile părinților voștri.
Uite ce e, doamnă...
Nu știu cine ești, dar cred că știu ce ești.
Am dat peste câțiva monștri ca tine și am scăpat de toți.
Peste monștri ca mine?
Păi...
Sigur că sunt ca mine.
Erau copiii mei!
Copiii tăi?
Cum adică?
E Mama monștrilor.
Echidna.
Monstru.
E un cuvânt ciudat,
având în vedere că bunica mea e străbunica voastră
și asta e de la început o poveste de familie.
Dar... în opinia mea,
semizeul e creatura mai periculoasă.
Perturbator.
Violent.
Scopul existenței mele
e să stau în calea monștrilor
ca voi.
Micuța mea de aici... Deocamdată e doar pui, draga de ea.
Și azi...
voi veți fi prada ei.
V-a cuprins frica?
Nu-i nimic, frica e normală!
Și e esențială și pentru vânătoare.
Frica voastră, îndoiala voastră...
Deruta voastră...
Aveam nevoie să înțelegeți ce se întâmplă,
ca ea să poată urmări mirosul.
Ca să poată învăța și crește, pentru că... asta face o mamă bună pentru copiii ei.
Nu că voi ați ști.
Ar trebui să fugiți acum.
- Nu, scumpo! - Fugi!
Hei! Stați!
Stați!
Prostuțo...
Te-ai grăbit.
O să lucrăm la asta.
Stați!
Percy!
- Deschideți ușa! - Veniți încoace, deschideți!
Ce e aia?
Un ac. Grover, știi ce fel de monstru are așa ceva?
Nu știu, dar probabil nu e de bine.
- Te simți bine? - Cred că da, de ce?
Credeți că e veninos?
- Deschideți ușa imediat! - Nu știu.
- Haideți! - Hei!
Trebuie să fugim!
Trenul va face o oprire neprogramată. Pentru siguranța dv, rămâneți așezați.
De ce nu ne urmărește?
Echidna a zis că monstrul din geanta aia e tânăr.
Nu se va îndepărta de maică-sa.
Învață să vâneze...
Și asta pare să fie vânătoarea.
N-o să putem fugi mult de ele.
Nici nu trebuie.
- Ne trebuie o ascunzătoare sigură. - O ascunzătoare sigură?
Știți unde am putea găsi așa ceva?
Eu știu.
Un sanctuar închinat Atenei demult de unul dintre copiii ei semizei.
E un templu al Atenei ascuns pe undeva prin centrul din St Louis?
Da.
Doar că nu e ascuns.
Are 192 m lățime și 192 m înălțime, cu o marjă de maximum trei centimetri.
Nu are niciun suport interior.
Fiecare parte stă în echilibru perfect pe cealaltă.
Arcul e susținut de simetrie.
E susținut de matematică.
Și e rezistent la cutremure, Poseidon nu-l poate strica.
- Drăguț! - Pardon...
Așa îți demonstrezi iubirea față de Atena.
Printr-un monument închinat puterii perfecțiunii.
Mai e închinat și altor lucruri.
Vorbești despre rostul pe care i l-au dat oamenii.
Eu vorbesc despre ce e de fapt.
Mă rog... Suntem în siguranță aici, nu?
Niciun monstru nu poate intra. Nici măcar Echidna.
- Suntem în siguranță. - Bun!
Din moment ce trenul nostru a explodat,
o să văd dacă putem lua bilete la altul.
Nu putem sta veșnic aici.
Suntem pradă, dar nu-i musai să fim neajutorați.
Nu-i place când oamenii rănesc animale.
Da...
Știu.
Nu trebuia să mă răstesc la el, dar...
Știu.
Deci asta e casa mamei tale.
O fi pe aici?
Vin imediat, sunt la toaletă!
Drăguț!
Sunt talentat.
Aveai dreptate, apropo.
Aveam nevoie de un loc sigur și mama ta ne aștepta cu unul.
Ce noroc că am nimerit în orașul unde e!
Noroc sau destin?
Știu că tu crezi că-mi imaginez,
că-mi spun că mama ține la mine pentru că mi-e mai ușor așa.
N-am spus așa ceva.
Uite ce e, eu sunt semizeu de... sâmbăta trecută.
Nu asculta la mine.
Știi... ăsta e templul mamei mele,
dar templul e templu.
Poți să-ți saluți tatăl cât suntem aici.
Nu, mersi.
Cu ce ți-ar strica?
Relația ta cu mama ta...
E altfel, dar înțeleg și vi se potrivește. Dar tata...
Nu vreau nimic de la el. A avut destule șanse.
Sincer, tu ai făcut mai multe pentru mine zilele astea decât a făcut el toată viața.
Dacă e să fiu alături de cineva...
Ai grijă! Cred că erai pe cale să spui că suntem prieteni.
Pe undeva, Oracolul râde de noi.
Dar știi...
- Percy! - Ce s-a întâmplat?
Cred... Cred că acele alea erau veninoase.
Am o idee. Ajută-mă!
Bun...
Apa l-a vindecat în tabără. Ar trebui să meargă și la venin, nu?
Știți ceva? Cred că funcționează.
Bună idee!
- Sau nu. - Poate trebuie să fie
apă curgătoare ca Poseidon să-l poată vindeca.
- Trebuie să mergem înapoi înăuntru. - Nu, trebuie să continuăm!
Nu merge. Și vine Echidna.
Îl ducem pe Percy înăuntru și mergem la altar.
La altar? Unde e altarul?
- Sus, unde e priveliștea mai frumoasă. - Bun, și cu ce ne ajută?
Mergem la altar și-i cerem ajutorul mamei.
Parcă nu ceream ajutor.
Hai să mergem!
Băieți, ați auzit?
Ce să auzim?
Nu contează. Hai!
Vă rugăm să luați loc. Tramvaiele pornesc în curând.
Ce s-a întâmplat acolo? Ce ai auzit?
Ți-a vorbit.
Cum mi-a vorbit Alecto la muzeu, la New York.
Ce ți-a spus?
Aia era Himera?
Cred că aia era Himera.
Cum a intrat Himera aici?
- Cum a intrat un monstru aici? - Annabeth?
Suntem într-un sanctuar. Atena ar fi trebui să-i permită să intre.
- Dar de ce? - Annabeth!
Ce ți-a spus Echidna?
Că impertinența mea a rănit orgoliul mamei.
Și că asta mă va duce la pierzanie.
Ce impertinență?
Capul Meduzei.
Mi-am făcut mama de râs.
Dar eu am trimis capul în Olimp!
- Eu am semnat biletul. - Și eu te-am lăsat.
Am făcut-o de râs.
Și acum e furioasă.
Ce facem?
N-o să ne ajute să-l salvăm pe Percy.
Nu, ce facem cu Echidna și Himera?
Sunt pe urmele noastre!
Nu avem mult timp, ajung imediat.
Și dacă mama nu ne protejează,
va trebui să ne luptăm cu ea aici.
Aoleu...
Trebuie să scoatem lumea de aici.
Atențiune!
- Încolonarea, vă rog! - Tu și Percy coborâți cu ei.
Ce? Nu! Nu ne despărțim!
Grover, du-te!
Nu! Plecăm cu toții, împreună!
N-o să reușim! Himera e ucigașa de semizei.
Cineva trebuie să stea aici, s-o întârzie și să ne dea timp.
Haideți!
Ajută-l să coboare și du-l la râu!
Și nu vă opriți până nu ajungeți în Infern
și luați Fulgerul, m-ați înțeles?
Hai, plecați!
Stai!
Ia asta!
Stai!
Percy!
Percy, te rog!
Percy, nu face asta, o să te omoare!
Poseidon nu m-a mai ajutat.
- N-avea să înceapă acum. - Percy!
N-aș fi ajuns la Hades.
Percy? Percy, te rog.
Dar voi puteți.
Și o să ajungeți.
Percy!
- Mă auzi? - Te descurci!
Ăsta e sfârșitul, dragule.
Nu te opune!
Nu faci decât s-o înfurii.
Ce nedrept...
N-ai avut nicio șansă, așa-i?
Ce bine era dacă-i păsa cuiva îndeajuns cât să-ți ofere una...
Ești speriat.
Nu-i nimic, Percy.
Tatăl tău m-a trimis să-ți spun
că totul e bine.
Respiră!
Tatăl tău e aici.
Mereu ți-a fost alături.
Îi este tare greu să se țină departe.
Să te vadă că suferi. Tuturor ne e greu.
Dar e aici.
Și e foarte mândru de tine.
Ai încredere în el!
Ai încredere în tine!
Pur și simplu... respiră!
PERCY JACKSON ȘI OLIMPIENII
Mama îmi spunea mereu poveștile astea.
Percy, ridică-te! Nu glumesc!
Zicea că așa se poartă zeii unul cu altul.
Așa e familia lor.
Subtitrarea: Vasile Dimitriu