Jag har berättat att Oraklet sagt att vårt uppdrag skulle misslyckas.
Misslyckas att rädda det som betyder mest.
Det kunde betyda många saker.
Från början var jag en gåva till min far. Det är så det fungerar med Athena.
Och ett tag behandlades jag som en gåva.
Min far har haft sina chanser. Helt ärligt, du har gjort mer för mig
de senaste dagarna än han gjort under hela mitt liv.
Var försiktig, jag tror du nästan kallade mig för en vän.
Jag har en chans att rädda min mamma. Jag kan inte låta något stoppa mig.
Din far är här.
Han har alltid funnits här.
Lita på honom. Bara andas.
PERCY JACKSON OCH OLYMPIERNA
De tittar på oss.
Ja.
Vi borde nog sticka härifrån.
POLISAVSPÄRRNING GÅ INTE ÖVER
Kolla, de tittar rakt på oss.
Va?
Kom.
Vi måste hitta Percy.
- Annabeth... - Han lever.
Jag vet det.
Percy!
Hej.
Förlåt att jag knuffade dig i trappan.
Nu när jag säger det högt låter det riktigt illa,
men jag... jag visste att du inte skulle hålla med mig, och det fanns inte tid...
Så...
inte lika död som vi trodde.
Överraskning.
Vad hände?
Lång historia kort, vi måste åka till Santa Monica.
Typ, nu direkt?
Min far kommer möta mig där.
Han kommer hjälpa oss.
Okej, men det finns ett problem med den planen.
Polisen tror att vi kraschade ett tåg
och sen gjorde det där.
- Är snuten efter oss? - Ja.
Kommer inte det göra det svårt för oss att ta tåget?
Eller bussen?
Eller något annat man behöver biljetter för?
Hör ni.
Det här uppdraget kan vara svårare än vi trott.
Jag har funderat.
Jag stal inte Huvudblixten, ni stal inte Huvudblixten.
Vi är rätt säkra på att Hades har Huvudblixten,
men han kan inte ha stulit den själv.
Vi vet inte ens vem som stal den,
eller varför eller hur djupt detta går.
Jag är väl den sista som inser detta?
- Ja. - Okej, så...
jag var kanske inte helt med på det här när vi började,
men ända sen floden...
känns allting annorlunda på något sätt.
Han räddade mig.
Min pappa.
Jag trodde nog aldrig att han skulle göra det för mig.
Så jag måste nog börja ta det på mer allvar nu.
Bil.
Det är ingen bil, det är en motorcykel. Låt den köra förbi. Kom.
Vad jag menar är att vi försöker inte bara återhämta en sak.
Jag tror vi måste vara detektiver också.
Ja.
Varför är du konstig mot mig igen? Vi skulle ju inte vara det mot varandra.
- Jag är inte konstig. - Jo.
Ända sen vi lämnade the Arch.
Jag fattar.
Det behöver inte vara en grej.
Att du kramade mig.
- Åh, jösses. - Jag menar, vi är typ vänner nu.
Det är vad vänner gör.
- Tror jag i alla fall. - Jag såg Ödesgudinnorna.
Vid the Arch såg jag de tre Ödesgudinnorna och jag såg Atropos klippa av en tråd.
Och det är dåligt eller...?
Ödesgudinnorna väver alla levande varelsers livstråd.
- När man ser en tråd klippas av... - En av oss kommer att dö.
- Vi kommer alla att dö nån gång. - Snart.
Det är en varning.
Ett omen.
Hör ni, vi måste prata om hela den här ödes-saken.
Tre gamla damer med ett garnnystan kan inte veta vad som ska hända.
Det jag väljer att göra förändrar vad som kommer hända
och jag kan välja att göra vad jag... vill.
Behöver ni hjälp?
Ursäkta?
Jag frågade om ni behöver hjälp?
Nix. Nej. Vi... Vi är okej.
Men tack för att du frågade. Hej då.
Ni verkar inte vara okej.
- Vi behöver inget från dig. - Är ni säkra?
För ni ligger väldigt efter i ert schema.
Sommarsolståndet är om bara några dagar.
Och även om jag gärna velat se att ett härligt krig startade,
som din äldre kusin,
känner jag att jag vill ge dig en hand.
Kusin?
- Ares. - Du måste vara Athenas unge.
Som alltid måste vara gruppens geni.
Varför skulle du hjälpa oss?
Hur vet du ens vad vi håller på med?
För att jag gör samma sak som ni.
Zeus har skickat ut alla sina barn efter Huvudblixten.
Lyssna nu, dumsnutar. Jag är hungrig.
Det ligger en halvhyfsad restaurang längre fram.
Vill ni ha min hjälp ses vi där. Men söla inte.
Jag väntar inte för alltid.
Är det min kusin?
Vad är detta för en familj?
Kom igen.
RESTAURANG
Det verkar vara rätt ställe.
En sekund bara. Jag startar ett bråk på Twitter.
Inget gör mig gladare än ett härligt gammaldags
utklassnings-slagsmål.
Okej, klart.
Ert uppdrag kommer misslyckas.
Fråga mig hur jag vet.
- Det kommer inte misslyckas. - Det kommer det visst.
För det första...
SON MISSTÄNKT MAMMA SAKNAS
Percy var ett problembarn,
men jag trodde inte han var kapabel att göra något sådant.
Vem är det?
- Min styvpappa. - ...förstörelsen...
- Vad gör han? - ...Arch...
- Vänta. - ...du tror han också...
hade med din frus försvinnande att göra?
En så störd kille? Vad skulle han inte kunna göra?
- Va? - Galet, eller hur?
FBI håller redan på och sprider ditt foto.
Det är en Camero. Jag... vi älskade den bilen.
Så mycket.
- Bryt. - Jag ska döda honom.
Jag visste jag skulle gilla dig.
Jag kan med säkerhet säga att chansen att ni tre idioter
kan lifta till L.A. utan att bli arresterade är lika med noll.
Varför sitter du här då?
Om du också ska leta efter Huvudblixten,
borde du inte göra det?
Du räds visst inte mycket?
Det spelar ingen roll. Oavsett om Blixten hittas eller inte,
så kommer Zeus att starta krig mot Poseidon.
Nej.
Oraklet sa att om vi återlämnar Blixten blir det inget krig.
Är det vad hon sa? Eller vad Chiron sa att hon menade?
Ja.
Du är ny i familjen, unge man, så låt mig berätta hur vi funkar.
Det var långt innan jag föddes när min farfar Kronos
åt upp mina fastrar och farbröder.
Min pappa fick honom att kräkas upp dem igen,
sen hackade han honom i en miljon bitar och slängde ner dem i en bottenlös grop,
så han la liksom ribban högt.
Olympier slåss. Vi förråder och hugger varandra i ryggen.
Vi knuffar ner vem som helst för en trappa för att få en fördel.
Det är därför jag älskar min familj så mycket.
Min pappa vet att han inte får tillbaka blixten med uppdrag eller vilda jakter.
Han vet att ett krig är på väg.
Och jag tror att han är okej med det.
Han känner att det är dags för ett krig, så det kommer bli ett krig.
Visst är det toppen?
Vi ska slutföra det här uppdraget.
Vi ska stoppa kriget.
Du sa att du kan hjälpa oss. Kan du?
Det ligger ett nöjesfält lite längre fram.
Jag lämnade min sköld där. Om ni hämtar min sköld åt mig,
så ordnar jag er skjuts till Underjorden i morgon,
med en plan att invadera Hades palats.
Du lämnade din sköld? Glömde du den på en karusell?
Förolämpningarna var roliga en liten stund,
men de börjar bli gamla nu.
Så antingen har vi ett avtal, eller så dödar jag er alla tre,
så jag kan äta i fred.
Okej.
Toppen. En hake dock.
Jag behöver verkligen få tillbaka min sköld,
så jag behåller satyren här, så ni inte sticker i väg.
- Va? Nej. - Okej.
Inte en chans.
- Vi delar inte på oss igen. - Det är okej.
Om han velat döda oss skulle han gjort det.
Får jag följa dem till dörren?
Prata inte med honom. Han kommer att vilja reta upp dig,
- men du kan inte låta honom göra det. - Det är okej.
Jag lovar.
Jag vet vad jag gör.
Gå. Hämta skölden.
Jag är här när ni kommer tillbaka.
VÄLKOMMEN TILL VATTENLAND
Jag har inte sett många skräckfilmer,
men det här känns som precis ett sånt ställe
de föreslår att man undviker.
Jag har aldrig sett en film.
Jag måste tro på dig.
Aldrig?
Vad menar du med "aldrig", typ, "aldrig-aldrig"?
Finns det nån annan slags?
Om ingen av oss är död om några dagar,
så borde vi åtgärda det.
Du har missat något.
Men först borde vi få det här avklarat.
Vänta, Percy. Stanna.
- Vänta, vad hände precis? - Stå bara stilla.
En sekund bara.
I den där mekanismen
- finns Himmelsk brons. - Åh, fascinerande.
Annabeth, vad är det som händer?
Himmelsk brons är vad ditt svärd är gjort av.
Om du är mänsklig kommer det passera rakt igenom dig.
Om du är ett monster... eller en halvgud...
- Vad gör det där? - En jättebra fråga.
Men vi kan vara säkra på att detta inte är en vanlig nöjespark.
- En gud byggde detta. - Vilken gud bygger nöjesparker?
Hefaistos.
Varför skulle Hefaistos bygga nöjesparker?
Han kanske tycker de är roliga?
- Det var inte roligt. - Jo, lite.
Kolla där.
- Så coolt. - Annabeth.
Slappna av. Jag fixar det.
Okej.
Jag fixar det här. Bara...
tryck dig igenom.
- Tryck? - Japp.
Var det inte du som sa, "Ödesgudinnorna säger att en av oss
kommer dö och vi borde ta det på allvar?"
- Percy? - Ja?
Bara tryck.
Vad var det?
Maskinen kan inte skada oss. Den ska bara skrämma oss. Det är ett test.
Hefaistos ville veta
när någon av oss kommer och snokar på hans lekplats.
Det vet han nog nu.
Vi har träffats tidigare.
Jag har varit med länge, lille pojke. Träffat många människor.
Jag är 24.
Kul för dig.
Vi träffades vid sommarsolståndet. På Olympen.
- Demonstrant. - Jag var inte en av demonstranterna.
Jag är ett fan.
Du förväxlar mig med nån annan, grabben.
Nej, det gör jag inte.
Satyrer äter tofu.
Satyrer dyrkar blommor.
Satyrer sjunger sånger om sina känslor. Satyrer är inte mina fans.
Satyrer är naturens barn.
Naturen är brutal. Blodiga tänder och klor, eller hur?
Det må vara obehagligt, men inte desto mindre sant.
Du är mästaren av allt det där.
Jag respekterar det.
Är du en 2: a världskriget-fantast?
Och du har sett Saving Private Ryan?
Jag föredrar Fiskekriget.
Hummerkriget.
Trehundratrettiofemårskriget.
Dina djupa sår.
De var alla krig där knappt någon dog.
Jag gillar dina lugnare grejer.
Det är något coolt med överväldigande styrka och en snabb kapitulation.
Ingen pratar om dem längre.
Det borde de.
Så var träffades vi?
Åh, wow.
Kolla.
Ingen annan är hantverkarnas gud kunde ha byggt det här.
Har du sett något liknande?
Om det tillhör hantverkarnas gud, vad gjorde då krigets gud här?
Är de inte fiender?
Varför stack han då utan sin sköld?
Om jag skulle gissa...
- Ares har alltid varit svag för... - Afrodite.
Hon är Hefaistos fru.
Du skojar. Träffades de här? I hennes makes nöjespark?
Det är så fel.
De blev påkomna och han fick bråttom att sticka.
En sak som Ares sa sanningen om...
den här familjen är en enda röra.
SPÖK- OCH KÄRLEKSTUNNELN
Säg inte till mig att detta inte blir konstigt.
Jag sa inget.
Jag vet att du tänker det.
Det var nog där som Ares och Afrodite blev påkomna.
Skölden måste finnas där inne.
Vi måste bara hämta den.
Visst, vi kollar in den läskiga spöktunneln. Varför inte?
Vad är det som händer?
Jag tror jag hört den här innan.
Hos tandläkaren kanske?
Vänta lite, jag känner till den här.
Det är historien om Hefaistos.
Avvisad av Hera.
Avvisad av Afrodite.
Min mamma berättade de här historierna. Jag minns den här.
Hon sa...
Vad?
Att det är så här gudarna är mot varandra.
Den sortens familj de är.
Varför ville du inte säga det nyss?
Hon försökte hålla mig borta från alla er.
Du hade kanske rätt.
Hon borde kanske ha förberett mig bättre.
Det kanske var det hon gjorde.
Så när du kom till oss skulle du vara annorlunda.
Där är den. Ares sköld.
Hoppa!
Percy!
Drog du upp mig från vattnet med vattenkraftsgrejen?
Nej.
- Drog du... - Jag vet inte. Kanske?
Jag lär mig allt eftersom.
Hur ska vi kunna få ner den?
Allting är sammankopplat på något sätt.
Det är en maskin, men hur startar man maskinen?
Jag hatar barn. Alla barn.
Jag hatar mina egna barn.
Kanske lite mindre än andras barn, men jag gillar dem fortfarande inte.
"Titta vad jag har byggt!"
"Varför finns fjärilar?" "Mitt knä gör ont."
Jag älskar mitt jobb, men den där kvällen
när allas barn kommer för vintersolståndet
och jag måste lyssna på allas "presentationer".
Det är den absolut värsta kvällen på året.
Och i synnerhet den senaste, verkar det som.
Eftersom ett av barnen lyckades försvinna med Huvudblixten.
Vem vet vem som faktiskt tog den.
Tillräckligt många hatar min pappa.
Kanske det. Men inte tillräckligt många som skulle klara av det.
Någon som Hades kunde anlita för att göra jobbet.
Säger du, ja.
Och någon som kunde smyga undan tillräckligt länge
utan att någon märkte det.
Tillräckligt modig att förarga Zeus, diskret nog
- att lägga händerna på den... - Det räcker.
Inte allting är en gåta som måste lösas.
Du är precis som min syster.
Var hon alltid sådan?
Vem?
Din syster.
Athena.
Vad menar du?
Hon gör alltid saker mer komplicerade än de behöver vara,
så att folk tror att hon är smartare än du.
Tack! Jag kan väl inte vara den enda som ser som ser det?
- Nej, inte alls. - Det känns verkligen så ibland.
Och seriöst, att hon är den smarta?
Om hon är så smart, förklara då ugglan. Hon pratar med den, typ, hela tiden.
Den feta, äckliga fjäderbeprydda råttan är som hennes bäste vän.
Och vi är så säkra på att hon är ett geni, och jag, utan uggla, är det inte?
- Precis! - Folk ser bara
det de vill se och ignorerar allt annat
som inte passar historien de vill berätta om sig själva.
Som att det är du som hittar blixttjuven och inte hon.
Vad menar du med det?
- Med vad? - Hittar tjuven.
Vi vet att din vän inte stal Blixten.
Ja, men Zeus tror det,
- vilket är allt som spelar någon roll. - Håll tyst.
Det var en gåva med ett dolt syfte.
Hefaistos gav den till Hera,
men så fort hon satte sig kunde hon inte resa sig upp.
Alla gudarna försökte, men maskinen var för smart.
Den var för stark.
Den var för mycket.
Även för dem.
Till slut sa de att om Hefaistos lät Hera gå fri,
skulle Afrodite bli hans fru.
Stolen är en förhandling.
En av oss sätter sig i den, den andra tar skölden.
- Jag gör det. - Va? Vänta lite.
Den som sätter sig kommer inte ut igen.
- Det verkar uppenbart. - Och därför sa jag vänta.
Det här är inte the Arch, sjögräshjärna. Du kan inte knuffa
- ner mig för trappan igen. - Jo.
Jag låter dig inte göra det.
- Det funkar inte så. - Det är därför du är här.
Ursäkta mig?
När jag valde min grupp
sa jag till Chiron att jag behövde någon som inte tvekade att offra mig
ifall uppdraget krävde det.
Han höll med.
Det var du.
Du hade rätt.
Jag kan inte fatta det, Ödesgudinnorna hade rätt.
Det finns ingen annan väg.
Vi lyckades undgå det vid the Arch, men...
det här är kanske något vi inte kan undvika för alltid.
Oraklet valde dig.
- Gudarna valde dig! - Sluta! Det handlar inte om det.
Vad handlar det då om, om inte just det?
Du är bättre än jag.
Du bara är det.
Och det vet du.
Tro mig, jag önskar det fanns ett annat sätt för uppdraget att lyckas.
Men jag vet inte hur.
Du måste lova mig en sak.
Jag lämnar inte Underjorden utan din mamma.
Tack.
Jag skulle säga att när uppdraget är över,
kan du kanske komma förbi och försöka få loss mig från den här saken?
Att du ens måste fråga.
Jag ville bara vara säker.
Det här känns konstigt.
Det är...
varmt.
Det är en dålig idé. Res dig upp.
Jag kan inte.
- Res dig upp, jag menar det. - Det är okej.
Jag är okej.
Jag är...
Kan jag hjälpa dig?
Behöver du hjälp för att hitta ut?
Så, i väg med dig.
- Jag går inte utan min vän. - Det är inte så det fungerar.
Det är en enkelriktad grej. Det går inte att göras ogjort.
- Hur vet du det? - För att jag byggde den.
Jag går inte härifrån utan min vän.
Och om du inte tänker hjälpa mig
kan du lämna mig ifred, så jag kan fokusera?
Trots vad min bror kanske har berättat,
så låter jag mig inte hunsas.
Jag vet att din mamma var missnöjd med dig nyligen.
Vi vet båda hur hon blir.
Men det här var för mycket.
Även för henne.
Om du går härifrån med skölden...
blir du en hjälte. På väg mot den största äran.
Hon kommer bli stolt över dig och förlåta dig.
Allting återgår till hur det alltid har varit,
alltid kommer förbli.
- Som det borde vara. - Det borde inte vara så!
Det borde det inte!
Ät eller bli uppäten. Makt och ära, och inget annat spelar någon roll.
Ares tänker så, Zeus tänker så, min mamma tänker så.
Men han tänker inte så.
Han är bättre än så.
Jag kanske tänkte så en gång i tiden.
Men jag vill inte vara så längre.
Jag tänker inte vara som ni andra.
Inte längre.
Vissa av oss vill inte heller vara så.
Du är en bra tjej, Annabeth.
Jag ska berätta det för din mamma.
Var är vår bil?
KINDNESS INTERNATIONAL VARNING: LEVANDE DJUR OMBORD
Du skämtar.
Hoppa in, eller inte. Jag bryr mig inte.
Men om några timmar är den här lastbilen framme vid Lotus Casino i Vegas.
Hermes brukar hänga där. Om ni spelar era kort rätt
kör hans personliga chaufför er till L.A. på några minuter.
Här. Kläder. Kontanter. Drakmer för att åkalla Hermes.
Jag skulle önska er lycka till, men till vilken nytta?
Vi kommer inte misslyckas.
Oroa dig inte. Din pappa hade många barn
som han slutade bry sig om när han tappade intresset.
- Du kommer ha gott om sällskap. - Vi kommer inte misslyckas.
Jag börjar tröttna på att du säger det.
Percy.
Du tror att du vet vem jag är, men det gör du inte.
Och om du inte aktar dig...
kommer du få veta det.
Percy...
Så tack för den känslomässiga misshandeln och ostburgarna...
och för skjutsen. Vi tar emot det erbjudandet, också.
Skulle vi kunna få några pappershanddukar eller nåt?
Det är inte så trevligt här inne.
Tja...
det luktar här.
Om vi kommer dit vi behöver vara är allt annat oviktigt.
Förutsatt att Ares talade sanning.
Det gjorde han inte.
Inte helt och hållet i alla fall.
Han utelämnade något.
- Hur vet du det? - För jag tror att jag fick det ur honom.
Jag vet vem som stal Huvudblixten.
PERCY JACKSON OCH OLYMPIERNA
Detta handlar om mer än bara Blixten.
Något ännu större.
Hallå halvgudar. Välkomna.
Vi har ett stort problem.
Översättning: Sara Hartlow