Olimpienii se luptă. Trădăm. Subminăm.
Cu mult înainte să mă nasc eu, bunicul, Cronos,
mi-a mâncat unchii și mătușile.
Tata știe că nu ia Fulgerul înapoi alergând după cai verzi pe pereți.
Așa c-o să avem război.
Vorbeau despre ce urmează.
Războiul dintre Zeus și Poseidon e doar începutul.
Plănuiesc ceva mai amplu pe lângă asta.
Îl găsim pe Hermes
și-l convingem să ne ducă la Los Angeles și să ne ajute să intrăm în Infern.
- Avem nevoie de ajutorul tău să... - Știu.
Există o intrare în Infern.
Una secretă.
Fiecare îl va ajuta pe unul dintre voi să iasă teafăr din Infern.
Sunt patru.
Salvează lumea și apoi salvează-ți mama!
Bun-venit, călător ostenit! Intră și odihnește-ți oasele!
Paturile acestea îți vor schimba...
viața.
Salutare!
Ți-e dor de mami, nu?
Știu cine ești.
Ești Procust.
Fiu al lui Poseidon și ucigaș de călători.
Zi-mi Crusty, te rog.
Și tu...
ai ochii tatei.
Hai, odinește-te puțin! Relaxează-te!
Paturile sunt capcane.
Așa o faci.
Așa îți omori oaspeții.
Serios?
Știu că aici e o intrare în Infern.
Și că ai fost pus s-o păzești.
Dar am nevoie să mă lași să trec.
Te rog.
Pe lângă faptul că sunt incredibil de confortabile,
sunt excelente pentru încrederea în sine.
- Nu mă interesează. - Îți arată cum să te potrivești.
Și nouă nu ne e ușor să ne potrivim, nu?
Părinții noștri ne îngreunează situația.
Ne întind și ne răsucesc și taie bucăți din noi
ca să ne facă să semănăm mai mult cu ei.
În fine, paturile mele te scapă de toate astea.
În paturile astea te potrivești.
Încearcă!
Cred că o să te simți mult mai bine.
Tu primul.
Ești bine?
Da, sunt.
N-o s-o salvezi.
N-o să fii primul care încearcă să aducă pe cineva înapoi din Infern.
Și n-o să fii primul care eșuează.
Ai noroc că te lăsăm să-ți păstrezi capul, fraiere. Nu întinde coarda!
S-a terminat?
INTRAREA INTERZISĂ
Sigur pe aici e?
Ori e tărâmul morților, ori cineva a lăsat acolo o cutie de lapte din anii 1990.
E mai bine?
Mult.
Dacă dăm de necaz...
Acestea ne vor ajuta să ieșim.
- Nimeni nu se întoarce fără ceilalți. - Nimeni nu se întoarce!
- Băi, nu mă face să mă întorc la tine! - Nu știm ce e acolo.
Cred că e mai sigur să nu le țin eu pe toate.
Hai s-o luăm pe mama ta!
PERCY JACKSON ȘI OLIMPIENII
Nu mai suntem în Kansas...
Ce?
Nu ți-am pus filmul ăla?
Suntem doar la o oră de oraș și parcă suntem pe altă planetă.
- E așa liniște! - Nu mă duc.
Am discutat despre asta.
O să-ți facă foarte bine. Dr. Higgins zice că e cea mai bună școală,
cu cel mai bun program din stat pentru copiii cu diferențe de învățare.
- Am avut mare noroc că ai fost acceptat. - Nu mă duc!
Percy, știu că nu vrei să faci asta,
dar uneori trebuie să iau decizii pe care s-ar putea să nu le înțelegi.
Nu mă duc!
Percy!
Nu negociem.
Singura întrebare e cât de urâtă ești dispus să ne faci despărțirea.
Deschide ușa!
Bine!
Grover, hai mai repede!
Nu mai suntem în Kansas...
Concentrează-te, am plecat din Kansas acum patru zile.
Da. Nu, e o...
- Nu contează. - Băieți, ăla e cine cred eu?
Caron, luntrașul, care trece nou-veniții peste râul Styx.
Deci aia e poarta Infernului.
- Hai, poate ajungem primii. - Bine.
Dă-mi-o mie deocamdată, te rog.
Haideți!
Pardon! Scuzați!
Pardon!
Pardon! Suntem cu ei, în față.
Sunt în spate.
- Pardon! - Nu e-n regulă ce facem.
Fii serios!
- Doar fraierii stau la rând. - Dar...
Ar trebui să stai puțin cu mine la oraș.
- Următorul! - Cred c-ai învăța multe.
Voi nu sunteți morți.
Păi...
cu toții murim...
într-o măsură sau alta.
- Și n-ați plătit să treceți. - Stai! Putem plăti!
Poftim! Drahme.
Ia...
Știi ceva, ia-le pe toate.
Poți să-ți iei un fluier nou.
Fugiți!
Grover!
Percy, pe acolo!
Bună!
Ești un câine rău!
Băieți, nu pot să-l țin așa pe veci!
Putem zbura acolo cu tenișii tăi?
Hai, că poți! Unul câte unul. Ia-l întâi pe Percy!
Maia.
Annabeth!
Băieți?
Mă scuzați.
A fost de-a dreptul...
Cum ai...
Tata avea un câine când eram mică. Îmi amintesc șmecheriile.
Ia uitați acolo!
Palatul lui Hades.
Acolo trebuie să țină Fulgerul.
Și pe mama ta.
Nu...
- Ce e? - Perla mea! Am pierdut perla.
Cred că e...
E în câine.
- Ce facem? - Nu știu,
dar, dacă nu ne mișcăm, n-o să conteze. Hai!
Nu.
E înscris! Am aici e-mailul de la biroul dvs.
- Scrie că e înscris. - Îmi pare foarte rău.
Au apărut noi informații care ne-au obligat
să ne răzgândim în privința lui.
- Ce informații? - Un desen.
- Fiți serios! - Un desen care...
N-a fost o problemă disciplinară.
Un desen care l-a făcut pe psihologul celeilalte școli
să mă contacteze pentru a-și exprima îngrijorarea.
A desenat un cal înaripat!
Problema nu e doar desenul.
Problema noastră e că a fost găsit umblând pe acoperișul sălii de sport,
după care a zis că a văzut ceva acolo.
Nu suntem în măsură să oferim monitorizarea psihologică
de care credem că va avea nevoie fiul dv.
L-am retras deja de la cealaltă școală.
- Nu mai are unde să se ducă. - V-ați gândit la homeschooling?
La homeschooling?
Știu, sună copleșitor, dar există resurse care vă pot ajuta.
E o posibilitate reală.
Unor copii le e mai bine cu părintele lor.
Îmi pare rău, dar nu. Nu pot accepta răspunsul acesta.
Așa că haideți să găsim o soluție!
Nu putem să ignorăm!
- Termină! - E matematică.
Noi trei plus mama ta înseamnă patru oameni. Și avem doar trei perle.
Cineva rămâne și ar trebui să fiu eu.
N-a fost vina ta.
Și chiar dacă era, nu te lăsăm.
Punct.
După ce luăm Fulgerul și împiedicăm războiul, voi plecați.
Cu mama.
Și tu?
Stai, Percy! Cu tine cum rămâne?
Odiseele nu sunt liniare, nu? Văd eu ce fac...
Scuze.
Nu te aud.
„Aud”?
Trebuie să fie tărâmul Asfodelelor.
Am citit despre el.
Stai! Nu! Ce faci...
Alea sunt...
rădăcini?
Sufletele de aici sunt apăsate de regrete.
Bântuite de alegerile pe care le-au făcut în viață...
sau nu le-au făcut.
Annabeth!
- Annabeth! - Băieți!
Annabeth?
- Băieți! - Annabeth!
Avem o problemă.
Am încercat deja. E prea puternică.
Cum s-a întâmplat?
E vorba de un regret, așa-i?
Dar ce regret poți să ai tu?
E-n regulă, mergeți voi! Eu distrag câinele, să câștigați timp.
Percy!
O s-o folosesc.
N-o să pățesc nimic.
Am încredere în tatăl tău.
O să reușiți!
Știu că puteți.
Fugiți! Acum!
A scăpat.
Hai!
Ciudat, n-am auzit câinele de ceva vreme.
Ne-a urmărit până aici și s-a oprit?
Mă întreb de ce.
Aia zic și eu, e ciudat.
Grover?
- Grover, unde te duci? - Nu știu, nu pot să mă opresc!
- Percy! Tenișii sunt de vină! - Grover!
Percy!
- Percy! - Grover!
Percy!
Ce-a fost asta?
- Ăsta e cumva... - Nu.
- Aduce cu... - Nu e sub nicio formă.
Bine.
Atunci ce e?
- Ăla e Fulgerul. Ce caută-n rucsacul tău? - Așa cred, nu?
Nu e rucsacul meu.
E rucsacul pe care mi l-a dat Ares.
Ares a avut Fulgerul de la început și ne-a păcălit.
- Lucra cu Hades? - Cred că da.
Păi asta a fost, nu? Asta e odiseea.
Zeus se așteaptă să înapoiem ăsta.
Zeus va trebui să mai aștepte.
S-o luăm pe mama ta!
Știu că ți-e greu.
Sper că știi că știu.
Dar școala asta o să-ți facă tare bine. Și asta știu.
Uite ce e...
Dacă nu-ți place deloc acolo...
putem căuta alte soluții. Serios.
Vreau...
Vreau doar să dai școlii ăsteia o șansă.
Trebuie să te duc înapoi în curând, așa că hai să nu...
Hai să nu petrecem așa ultimele minute aici.
De ce faci asta?
De ce te străduiești atât să scapi de mine?
Eu nu ți-aș face așa ceva.
Mă duc să plătesc.
Aici ne dăm jos sau...
Bună, băieți! Bun-venit! Îmi pare rău pentru toate...
În fine, mă bucur că ne întâlnim!
Știu cine sunteți și voi știți cine sunt eu,
așa că putem sări peste partea aia.
Vă servesc cu ceva? Un suc proaspăt de rodii, o gustare?
- De fapt... - Pe mama.
Treci direct la subiect! Îmi place cum cârmuiești problema.
O mică referință navală pentru tine.
- Te înțeleg. - Unde e?
Bun, să trecem la treabă!
Mama ta e aici.
Ați bătut atâta cale, nu vă sfiiți!
Mamă?
Ce i-ai făcut?
I-am salvat viața.
De obicei, să fii strivit de un Minotaur e un diagnostic fatal.
Ți-am luat-o de acolo chiar la țanc,
ca să vii la mine. Și iată-ne!
Tu îmi dai ce ai și eu îți dau ce am eu.
Eu...
Nu pot să ți-l dau.
- Serviciu contra serviciu! - Fulgerul nu-ți aparține.
Planul tău aproape a funcționat. Tu și Ares ați reușit să furați Fulgerul
și să mă păcăliți să vin aici și să ți-l dau.
Dar nu se cuvine și nu ți-l dau.
Nu pot decât să te rog să faci și tu ce se cuvine.
Te rog... dă-i drumul mamei!
- Ce? - Cine l-a păcălit pe Ares să facă ce?
Ești în cârdășie cu Ares ca să pui mâna pe Fulger.
Nu sunt în cârdășie cu Ares! Rareori sunt în „cârdășii”.
Fulgerul e problema fratelui meu, n-am treabă cu el.
- Nu-l vrei? - Nu!
Atunci ce vrei?
Coiful meu!
- Ce? - Coiful Întunericului.
Mi-a dispărut cu câteva zile înainte ca cineva să-l folosească
ca să se facă invizibil și să fure Fulgerul. Îl vreau înapoi, te rog,
și ți-o dau înapoi pe mama ta.
- Chiar nu vrei Fulgerul? - De ce l-aș vrea?
- Ca să iști război între frații tăi. - De ce aș vrea asta?
- Din invidie. - Nu știu dacă ai observat,
dar aici toate-s bune și frumoase.
Mă descurc foarte bine.
Nu-s invidios.
Frații mei, pe de altă parte, sunt foarte invidioși.
Din cauza dramelor de familie, nu mă mai duc acolo.
Din cauza dușmăniilor interminabile. E foarte nesănătos.
Cineva i-a furat Fulgerul lui Zeus, dar nu eu.
- Trebuie să fi fost cineva... - Cronos.
Poftim?
El are cea mai veche dușmănie. Zeus i-a luat tronul.
Cine ar vrea mai mult să-l slăbească pe Zeus și să ia tronul?
Cronos e făcut bucăți,
- ...pe fundul... - Tartarului, de unde ceva
a încercat să ne tragă înăuntru când ne-a apărut Fulgerul în rucsac.
În Tartar,
de unde am auzit vocea din visele mele,
care spune că are nevoie de ajutorul meu să distrugă Olimpul.
Am presupus că ești tu, dar vocea aia...
nu e vocea ta, cu siguranță.
Cere-mi adăpost!
Poftim?
Dacă Cronos plănuiește să se întoarcă din exil
și la tine a venit primul...
nu ești în siguranță.
Cere-mi și te voi proteja. Pe tine și pe mama ta.
Și pe țap. Îl ajut și pe el, din partea casei.
E o afacere destul de bună pentru tine.
Nu te costă decât Fulgerul.
- Credeam că nu-l vrei. - Nu-l vreau.
Dar am nevoie de el. Dacă o să avem război cu Cronos,
aș vrea să fiu pregătit. Nu mă joc, copile.
Se termină într-un singur fel.
Singura întrebare e cât de dificil vrei să fie.
Nu.
Dă-mi rucsacul!
- Mișto perlă! - Îți accept oferta.
- Super! - Prima ofertă.
O să-ți aducem Coiful.
Și când mă întorc, îi dai drumul mamei.
- Stai așa, copile! - Grover, acum!
Rezistă, mamă!
Nu e drept.
Nu, nu este.
- Și nu mă descurc. - Nu-i adevărat.
O să-l duc în tabără.
Ești sigură?
Ce pot să fac, am de ales? Să stăm împreună în oraș?
Începe să atragă atenția lumii tale.
Un cal înaripat l-a urmărit la școală.
Calul l-a văzut pe el, și el, pe cal.
Mai devreme sau mai târziu, nu-l vor urmări doar lucruri frumoase.
În tabără va fi în siguranță.
- Dar nu vrei să-l duci. - Nu...
- Nu vreau. - Spune-mi de ce.
Nu vrei să auzi de ce.
Probabil că nu.
Dar n-ai cui să spui...
Și poate că ăsta e cel mai nedrept aspect.
Spune...
și te voi asculta.
Vreau să știe cine e...
înainte ca ai tăi să încerce să-i spună cine vor ei să fie.
E mai bun ca ei.
Are în el lucruri mai bune.
Atunci cred că ai răspunsul.
O să se ducă la școală.
Și o să învețe acolo lucruri pe care nu le-ar învăța de la tine.
Și o să vă fie greu amândurora.
O să fie tortură pentru amândoi.
Dar va ieși din ea mai puternic.
Mama lui l-a crescut frumos.
Vrei să vorbești cu el?
Știu că n-ar trebui, dar...
poate doar să-i auzi vocea.
Într-o bună zi.
Într-o bună zi, când va fi pregătit.
Când va ști cine e...
și unde îi e locul.
Și când destinul îi va fi dezvăluit adevărata lui cale.
În acea zi...
Îi voi fi alături.
PERCY JACKSON ȘI OLIMPIENII
Trebuie să ai mare grijă.
Acum ești mai mult decât un erou.
Ești un lider în ochii celorlalți semizei.
Am venit să vorbesc cu Zeus.
N-am stabilit o întâlnire.
Subtitrarea: Vasile Dimitriu