СЕРІАЛ NETFLIX
Тоні,
не попрощаєшся з Луз?
З нею все складно. А ти навіть не змагаєшся.
-Мені тут нічого робити. -Чому не зосередишся на майбутньому?
Ти про що?
Після всього цього я хочу, щоб ми тренувалися.
-Ти впевнена? -Авжеж.
А щодо Луз — не можеш піти так, наче тобі байдуже.
Стеффі! Стефф.
Тоні, що ти робиш?
Ти йдеш?
Це теж геть.
Ті теж.
Усі геть.
Акації, верби, тополі.
Треба зрізати близько 400 дерев.
Тоді офіційно запропоную придбати всю цю деревину.
Чудово. Чим швидше, тим краще.
Щойно затвердите, ми закінчимо менш ніж за тиждень.
Ідеально. Той ліс має зникнути.
Тридцять хатинок, шість джакузі та два басейни.
Головний — пейзажний басейн.
Кицю.
Нікі, Вікі, Бучі, Мечі.
Привіт, дівчата. Є завдання.
Повторюйте за мною: «Ми любимо басейни».
Ми любимо басейни.
Дівчата, крутіше. Ми любимо басейни.
-Ми любимо басейни. -Так. Ідеально. Будь ласка, ідіть сюди.
Кицю.
Готова? Мотор.
Ідея — зробити капітальний ремонт. Що скажете, дівчата?
Ми любимо басейни.
Сільському стилю кінець. Сільський стиль…
Стривай. Знято.
Є два варіанти: італійською чи іспанською?
-Перший. -Другий.
-Перший.
Олівере?
Я хотіла попросити пробачення. Я сміялася не з тебе.
Просто інколи мій сміх…
Я більше не сміятимуся.
Але іноді я не можу цього контролювати.
Це просто…
Ще треба закінчити
дизайн сцени, завантажити історії.
Ми також маємо найняти добровольців, щоб грали з нами.
-Я вже хвилююся. -Займуся історіями.
Добре.
Чарлі викликає Хуліана.
Ти тут?
На жаль, так.
На жаль. Чому? Поясни.
Не знаю. Я тут, але й не тут.
Чому я порвав зі Стеффі?
Ти був надто спокійним, і ти опинився у френдзоні.
Думаю, спокій не сумісний із коханням.
Гляньмо.
Кілька днів тому між вами була пожежа.
А що слідує пожежі?
-Дим? -Ні, жар.
Якщо є жар, то можна розпалити вогонь.
-Та потрібне ще дещо. Знаєш що? -Папір?
Ні. Кисень.
Мурашки шкірою, коли думаю, що Хуліан може бути нашим братом.
-Хочеш скасувати тренування? -Ні. Не можна втрачати жодного дня.
До того ж буде добре прочистити мізки. Тож ні.
Але ти маєш пообіцяти, що твоя голова буде на 100% у процесі.
-Добре, буде. -Добре.
Сьогодні починаємо писати історію тренерки й учасниці. Викладемося на повну.
На повну.
Якщо викладетеся на повну, то нічого не залишиться, Желе. Обережно.
Побачимо, Наташо.
Не слухай її. Ходімо.
-На повну. -На повну.
Санті, хоча б приховуй. Я бачу, що тебе цікавить Стеффі.
Зовсім ні. Аналізував стратегію.
Я тут лише заради тебе.
Сподіваюся.
У тебе все вийде. Гаразд?
Якщо так продовжуватиме, Наташа запросто займе перше місце.
Ще не оголошуйте перемогу. Вона може вас здивувати.
Ти знаєш мене. Люблю сюрпризи. Особливо, якщо вони від тебе.
Ось порада. Поверніться до основ з Луз.
Вона не безталанна. Нехай попрацює над послідовністю.
Вибач за кінець.
-Мені треба… -Розслабся.
Спробуй вирівняти дошку перед стрибком.
-Потягни за ручку для повороту. -Гаразд.
Повернися до основ. Перш ніж бігти, треба піти.
Ідеально. Повертаємося до основ. Зараз зроблю.
-Санті щось сказав? -Нічого важливого.
Сніданок з 9:00 до 10:30. Треба забронювати кабель, щоб тренуватися.
Якщо є сумніви, запитайте мене.
-Чудово. Дякую, Чарлі. -Будь ласка.
Сьогодні в нас шоу. Наважитеся вийти на сцену?
Ми шукаємо музикантів. Буде весело.
Я буду там. Але я не вийду на сцену.
Тут є музиканти? Нам потрібні музиканти.
-Шоу у «Вирі». -Привіт.
-Як ви? -Як справи?
Усе гаразд. Емілі!
-Як справи? -У нас плани на сьогодні.
Які плани?
Я набираю учасників на сьогоднішнє шоу.
Я в грі, Чарлі. Маю пройти відбір?
Ні! Ні…
-Усе добре? -Усе добре.
-Привіт. -Тоні.
Бачу, я пропускаю найвеселіше.
Візьмеш сьогодні участь у шоу?
Добре. Тоді ми будемо на одній сцені.
Усі сідайте на потяг розваг. Добре.
Наступна зупинка — покинутий театр.
Смачного вам, дівчата.
Дивися. Цей кабель надто короткий.
Коли виходиш з повороту, готуйся до стрибка.
Ти занадто пізно повертаєш перед стрибком. У цьому й проблема.
Треба робити прогресивніший поворот.
Нам потрібні прогресивність і контроль при повороті. Гаразд?
Увімкнувся?
-Так. Схоже, працює. -Не знаю, чи варто заглядати.
Я хочу знати правду. Знати, хто мій тато.
Потрібен пароль.
-Яким може бути? -Перевірмо.
Чому ці цифри?
Її день народження. Але ні. Гадки не маю.
-Спробуй наші. -Добре.
Двадцять п'яте листопада…
Ні.
Має бути інший спосіб.
Можемо спитати бабусю.
Так.
-Ріта може допомогти тобі. -Допомогти нам.
Хуліан може бути нашим братом?
Отака посадка нам і потрібна. Ти розумниця.
Звісно.
Ти завжди була на висоті. Це беззаперечно.
Але тепер ти більш довершена.
Твоє ставлення,
твій стиль.
У тебе навіть є грація.
-Є щось у волоссі? -Усе добре.
Наташо, я написав тобі пісню. Можна сісти?
Звісно.
«Ти загублена дівчина, Яку я знайшов на своєму шляху
Ти не помітила Та в нас одна доля на двох
Коли я бачу тебе серед своїх зітхань Я іду твоїми слідами
На своєму шляху Я виспівую і витанцьовую нашу долю»
Дякую. Вона прекрасна.
-Дуже мило. -Так.
-Правда? Дякую. -Так.
Думаю, це дивно, що ти повторюєш про долю.
-Так, але… -Вона чудова, Фер.
Дуже мило. Дякую.
Я шукав тебе. Я хочу, щоб ми знову були командою.
-Мені тебе бракує. -І мені тебе.
Шкода, що Фер усвідомив свою цінність, і ти йому не потрібен.
Ми разом презентуємо «Нові хвилі», так?
Ходімо зі мною у «Вир». Знову будемо «Близнятами Монзо».
-Ти переходь до «Нових хвиль». -Так.
Переходь до нас. Тут чудово.
-Вона маніпулює тобою. Не бачиш? -Не кажи так про неї.
Не можна зраджувати друзів заради цієї дівчини.
Ця дівчина важлива для мене. Ти ревнуєш.
Ні, друже.
Не зрозумій неправильно, але це робить тебе щасливою?
Я буду щаслива, коли виграю змагання,
і ніхто не сумніватиметься, що я краща за Стеффі.
Коли зрозуміє, що Желе нижчого рівня за мене, вона змагатиметься.
Стеффі.
Я хочу ще одного шансу для нас.
Я помилявся.
Не слід було нам поривати.
Не знаю.
Тоді
я думав, це на краще, але
щойно я це зробив,
я шкодував.
Спробуймо ще раз.
Припини, Чарлі.
-Не смійся. -Ні…
Це не той кисень, про який я казав.
Треба якось делікатніше.
Ти гасиш вогонь. Якщо ти це зробиш, він погасне.
Як делікатніше?
Не знаю.
Може, промова не має бути такою офіційною.
Бо здається, що ти в мильній опері. Розумієш?
Ти дзвониш, бо хочеш рецепт торта без борошна?
Бабусю, не клей дурня. Ні.
Мені потрібен пароль до маминого телефона.
Ти його знаєш?
Мушу визнати, що зазирала краєм ока,
але я не знаю точного пароля.
Спробуй наш домашній номер.
Нуль, один, нуль, три.
-Ні, не він. -Тоді я не знаю.
-Минуло стільки років. -Ну якщо щось згадаєш, дай знати. Бувай.
-Як ти? -Бувало й краще.
-Це через сьогоднішнє тренування? -Так.
Я бачив тебе. Непогано.
Мені здається, що я поза конкуренцією.
Може, варто було записатися на щось менше.
Я вірю у твої здібності.
-Та головне — щоб ти повірила в себе. -Дякую, Роне.
Стеффі, як справи?
Усе гаразд. А що?
Я весь цей час думав і маю тобі дещо сказати.
-Ти думала? -Чесно кажучи, у мене не було часу.
Та, гадаю, добре, що ми розійшлися.
Допоможе ясно мислити.
Привіт.
Усе гаразд? Що сталося?
Нічого.
Стеффі.
Дивно поводиться. Ігнорує.
Я розумію,
якщо їй потрібен простір, але не бачу для цього підстав.
Що ж, розслабся.
Це не так просто. Повір, у неї є підстави. Здається, я знаю, чому так поводиться.
Що між твоїм татом, дядьком і моєю мамою?
Вони були друзями.
Лише друзями?
Чекай.
Хочеш сказати, що твоя мама й Августо…
Або мій тато з твоєю мамою…
Ні. Вони були друзями. От і все.
Та й вони були молоді.
Якщо щось сталося, то це наче через 20 років
мої діти дізнаються, що ми цілувалися в дитинстві.
Це ніщо.
Так, я розумію. Але
ми зі Стеффі вважаємо, що Рон — не наш тато.
Що це може бути Августо
чи твій тато.
Що?
Що ми рідня?
Ви здуріли? Це неможливо. А Рон?
Це лише припущення. Ми не впевнені. Але…
Тепер я розумію, чому Стеффі так поводиться. Через це.
Так. Можливо.
Луз, можемо поговорити?
Чому так закрилася від мене?
Ти майже пішов, не попрощавшись.
На щастя, Леонор переконала тебе залишитися.
Ні, усе було не так.
Стеффі переконала мене залишитися.
Допомогла зрозуміти,
що я тікаю від того, що насправді для мене важливе.
Справді?
І що ж це?
Ти.
Тому я і не попрощався.
Якби поговорив з тобою, я б залишився.
Звучить гарно. Але я думаю, що ти залишився заради Леонор.
Леонор — професійний виклик.
Я цього не заперечую.
-А Стеффі не тренується. -Але ти не хотів мене тренувати.
Хіба я не виклик?
Я не можу тебе тренувати.
Я відчуваю до тебе дещо інше, і не хочу цього псувати.
Вибач, якщо засмутив тебе.
Я не спеціально.
Почнімо спочатку?
Як завжди, приємно мати з вами справу, синьйоре Олівер Росс.
Знято.
Не подобається цей фон. Ходімо деінде. Сюди.
Треба знайти інше місце, де більше блиску, більше гламуру.
Тут. Чудово.
Тепер не говоріть. Просто посміхайтеся.
Готові?
Мотор.
Щойно підтвердите економічну пропозицію щодо вирубування дерев,
я поговорю з сестрою, і ми почнемо.
Знято. Дуже добре! Можете йти. Дякую. Кицю, продовжуй знімати.
Дівчата, ви просто неймовірні!
-Буде шоу. -У переробленому театрі.
-У «Вирі». -Можна піти?
-Будь ласка. -Будь ласка.
Шоу у «Вирі»?
Що це?
-Вітаю. -Привіт.
Заходьте. Сідайте де забажаєте.
-Заходьте. -Вітаю.
Леонор!
Ти особлива гостя. Повне занурення, так?
-Так. -Ходімо до сцени.
-Бабусю! Я рада, що ти прийшла. -Привіт.
-Як я могла не прийти?
-Я не могла пропустити шоу моїх дівчаток. -Вітаю.
-Рон Наварро.
-Приємно познайомитися. -Дуже приємно.
Так, мамо. Це він.
Що ж, нарешті.
Чому б нам не зайти?
Так, заходьмо.
Бабусю. Потримаєш мій рюкзак, поки я на сцені?
Звісно. Потримаю його.
СКАЙ ВАЙБС
Дякую. Як ви? Дякую, що завітали до «Просто неба».
Для початку шоу нам потрібна ваша допомога.
Задаймо динаміки.
Голосніше.
Добре.
Сюди ти дістався
Що б там не казали, ти молодець
Ти молодець
Ти знаєш, це нелегко
Та ти ніколи не здавався, бачиш
Бачиш
Крокуй і далі
Ти шпортаєшся, та не падаєш
І щасливим ти будеш, що б там не було
Щасливими ми маємо буть
Крокувати й далі
Щасливими ми маємо буть
І щасливим ти будеш
Якими б вони не були
Слідуй своїм мріям Ти молодець
Чого б це не коштувало
Навіть якщо світ йде обертом під ногами
Шукай це відчуття в собі
Той вогонь, що живить життя твоє
Ти будеш щасливим, що б там не було
Я бачу там Луз і думаю лише про тебе.
-Вона зріліша за мене в цьому віці. -Ти надто строга до себе.
Так, можливо.
Я рада, що ми тут.
Ми потрібні дівчатам разом.
Тим паче, що ми ніколи не були разом для них.
Згоден.
Твоя мама це добре сприйняла.
Не зовсім. Вона закипіла. Їй не вірилося, що я не сказала.
Що б там не казали, далі буде лише краще
Ви неймовірна публіка.
Ми знайшли цей покинутий театр,
який перетворили на звалище,
й оживили його.
Тому що для нас це краще, ніж викидати, треба оживляти, рости, віднаходити себе.
Наступна пісня саме про це.
Про опір і перероблення себе.
Ексклюзивно для «Просто неба»,
«Хвилі».
Якщо нас розділити Ми знову возз'єднаємось
Якщо нас спалити Ми станем камінцями
Навіть ненависть мене не лютить
Навіть якщо хвилі розбурхуєш, я не мокну
Коли тебе немає, ми напоготові
А якщо повернешся Двері не відчиняться
Навіть ненависть мене не лютить
Навіть якщо хвилі розбурхуєш, я не мокну Побачимо ми правду
І ненависть не переможе
Ми підемо далі разом
Гей, припини шукати сили
Годі брехати заради речей Це все амбіції
Гей, у тебе немає пристрасті Годі
Гей, припини шукати сили
Годі брехати заради речей Це все амбіції
Гей, у тебе немає пристрасті Годі
Як мені рости, якщо мене пробують чавити?
Як бути собою Якщо мене засуджують завжди
Навіть ненависть мене не лютить Навіть якщо хвилі розбурхуєш, я не мокну
Ми знаємо правду
Ненависть не переможе
Ми підемо далі разом
Гей, припини шукати сили
Годі брехати заради речей Це все амбіції
Гей, у тебе немає пристрасті Годі
Гей, припини шукати сили
Годі брехати заради речей Це наша земля
Подбаймо ж про неї
-Це ще не кінець -Це ще не кінець
Їм нас не заткнути
Гей, припини шукати сили
Годі брехати заради речей Це все амбіції
Гей, у тебе немає пристрасті Годі
Гей, припини шукати сили
Годі брехати заради речей Це все амбіції
Гей, у тебе немає пристрасті Годі
Дякую вам, що прийшли у це місце, яке ми звемо «Просто неба».
Не йдіть. Вечірка продовжується.
З багатьма танцями, тостами та друзями.
Дякую!
Чарлі!
Дякую, що запросив. Це було неймовірно.
А інструменти…
І ти чудово виступив. Глядачі під гіпнозом.
Під гіпнозом? Це добре чи погано?
Це добре.
Я давно так не розважалася.
Коли залучили нас до творіння музики —
це було неймовірно. Мені сподобалося.
-Маєш тут телефон? -Так.
Знаєш навіщо?
Здається, я згадала пароль.
Спробуй «3294».
Це адреса, за якою ми жили.
Так! Так, бабусю!
-Чудово. -Ти генійка.
-Знаю. Добре. -Я подзвоню, якщо щось знайду.
Хуліане. Іди сюди, будь ласка.
-Що? -Це важливо. Я розблокувала телефон.
-Що знайшла? -Спочатку знайдімо Стеффі.
Я її не бачив. Гляньмо самі.
Ну добре.
Ось.
«Я люблю проводити з тобою час.
Вибач, якщо це звучить божевільно,
але іноді я уявляю, що ми будемо разом довго».
Відповідь така:
«Іноді я відчуваю те саме. Ми двоє божевільні?»
-Вони зведуть мене з розуму. Хто це? -Точно не мій тато.
Стефф, можемо поговорити?
Гадаєш, нам варто читати далі? Це особисте.
Але це єдиний спосіб дізнатися, хто такий Рулі.
І хіба ти не хотів зробити це, щоб розібратися зі Стеффі?
Ти маєш рацію. Але заблокуй номер, перш ніж дзвонити.
Навряд чи хтось відповість через стільки часу.
Дехто зберігає один номер усе життя.
Спробуймо.
Тут дзвонить.
Алло?
Не знав, що ти співаєш. Ти вмієш усе.
Не все.
Ти багато чого про мене не знаєш.
Хороший час, щоб дізнатися.
Важко визнавати, але ти дав мені гарну пораду.
Справді?
Гадаю, Луз більше схожа на тебе, ніж ти думаєш.
Я чудово пам'ятаю, як ти вперше тренувалася.
Твоя енергія та занурення вразили мене.
Стефф.
Я ніколи не зашкоджу тобі.
Зараз легко шкодувати.
Коли ти пішла, усе пішло нанівець.
Я помилився.
Ну не перебільшуй. Не думаю, що все так погано.
Ти найкраще, що зі мною траплялося.
От би повернути час назад.
Переклад субтитрів: Жолудь Добровольський