Ze starostí se vytanči, obavy si nech na jindy.
Nech hudbu hrát. Dole ve Fragglí skále.
Starosti zažeň prací, tančení nech na jindy.
- Nech Fraggláky, ať si hrají. - Gobo, Mokey, Wembley, Boober, Red!
Juniore!
- Haló! - Moje ředkvička!
Ze starostí se vytanči, obavy si nech na jindy.
Nech hudbu hrát. Dole ve Fragglí skále.
Fraggle Rock: Zábava je zpět
Dole ve Fragglí skále.
Čau, Red. Jdu z meditační procházky.
Jejda. Přinesla jsem si z ní lepivku.
Tady žiješ? Tak tak místa pro dva, co?
Stejně už jsem chtěla letět!
Přeju báječný den.
Je větrno.
Od té nedávné bouře tu profukují zbytkové poryvy větru.
O ničem jiném se nemluví.
„Tohle rozfoukal vítr.“ „Tohle taky ten vítr.“
- „Čau, Red.“ - To říkal Pogey?
Si piš, že jo.
Čau, Red.
Ale to je jedno.
Dneska se koná Kličkaton.
Nejklikatější, nejhrbolatější, nejkostrbatější závod ve Fragglí skále.
Proto si děláš místo na poličce.
Přesně tak. Tu trať znám jako konec svého balůbiusu.
Tady, to je jeho konec.
Nebo ne? Já...
Taky chci závodit.
Proti svým uměleckým očekáváním.
Fajn, budeš muset být konkrétnější.
Namaluju celý závod za běhu.
Budu tvořit, zatímco budu sama v pohybu.
Díky, vesmíre, za tyto dary.
Tak to namaluješ rudou šmouhu,
protože budu jako blesk.
Výhodou té vichřice je, že nás čeká velký úklid.
Hele, na tohle bych si zvykl.
Zatáčka, doleva, hop, doprava, dvojitá zatáčka.
Víš, že ten závod ještě nezačal?
Jo. Jen si v hlavě opakuju všechny zatáčky, abych byla připravená.
Zametám.
Oba máme důležitý den.
Jdu pro první nový artefakt od strýce Matta
- a pak navštívím Gorgy. - Počkej.
- Nebudeš závodit? - Ne. Jsem z té věci s Gorgy zmatený.
Byli jsme nepřátelé, pak přátelé. Co jsme teď?
Promluvím s Juniorem.
Gobo, pravidla praví, že pokud nezávodíš,
musíš vybrat náhradníka.
Nominuju tebe, Boobere.
- Co? - Bav se.
Boobere.
Láska k pravidlům tě zase dostala.
Ty porývky jsou tak rychlý.
Tak jim říkám.
Nejdřív mě děsily, ale teď mi přijdou cool.
Vždycky mě někam zavanou a objevím něco zajímavého.
Třeba tuhle lechtykytku.
Taky tě zlechtám.
Závod začíná. Zúčastníš se?
Nevím. Teď dělám tohle a pak se uvidí.
- To lechtá. - Ach jo. Na start.
Sluší ti to, Red.
Malování za běhu mi už teď připadá přirozené.
Díky, kameni, ukázals mi, že umění umí být těžké.
To nic, na mě se neohlížejte.
Tamhle je.
První nový artefakt.
Sprockie, vstávat.
Sprocku.
Budím tě dřív, ale mám nové laborky, musíš si zvyknout na nový rozvrh.
My oba.
Tady máš.
Páni.
První nový artefakt na vylepšení Fragglí skály.
Co to asi je?
Vida.
Už jsi na nohou? Připraven na nový den?
Tak jo, jde se na to.
Řekl někdo „barvitý komentář“?
Jsem si stoprocentně jistá, že nikdo.
Vítejte na Kličkatonu,
závodu, který Fraggláky otestuje, zda umí pořádně kličkovat.
Jsem Bořek Borůvka a nabídnu vám barvitý komentář.
A tou barvou je modrá.
Čau!
Vlastně se toho komentáře zhostíme oba.
Bezva!
Moje stará dobrá kámoška, Šárka Kafralková.
Nemáš dovolenkovat u Lopatkových vodopádů?
Víš, Bořku, ta vichřice mi to překazila.
A tak budu tuhle akci komentovat s tebou.
Není to báječné?
Požádali mě, abych zazpívala Fragglí hymnu.
Kdo tě požádal?
V srdci svém kámen mám.
Hluboko pod zemí jedno místo znám.
- Kde láska se začíná. - Už bude konec.
- A zvuk smíchu, he rozléhá. - Tuhle hymnu neznám.
Ten zvuk ve Fragglí
skále.
Fajn, Šárko, děkujeme za to.
Skvělý.
Závodníci, na signál pískaláka.
Pískalák.
Písk.
A závod začal.
Běžíme!
Vytřu vám zrak, mlaďoši.
- Kličkaton začal. - Skvělá forma.
Ta frčí. Koukněte na ně.
Běžte. Vedete si skvěle.
Máme tu zranění.
Odřel jsem si rameno.
Cože?
Takže můžu závod vynechat. Ano!
Teda au. Já... Moje rameno. Odřel jsem si ho fakt hodně.
To nic, Boobere. Upadl jsi, ale zase ses zvedl.
Važ si toho, Boobere! Oslav to!
A zatáčka. A hop. A doleva. A hop.
A doprava. A hop. A doleva. A hop.
A doprava. A hop. A skluz.
- Co zastavuješ? - Běžím.
Někdo chtěl mě porazit. Že prý s ním nelze soupeřit.
Ale ou, ó, ou, já věděla, že na to mám.
Bop, bop, dúdily bop, a z omylu je vyvedla.
Na buben spustil ra, ta, ta, ta.
Že prý s ním nelze soupeřit.
Ale ou, ó, ou, já věděla, že na to mám.
A ou, ou, ou, ou, z omylu je vyvedla.
Stačí osobnost mít a sílu též,
Když máš, co je třeba, vedle nešlápneš.
Fragglačka Red.
Už se řítí.
Pozor.
S velkým kloboukem přišel se poměřit. Red, s ním nelze soupeřit.
Ale ou, ó, ou, já věděla, že na to mám.
A ou, ou, ou, ou, z omylu je vyvedla.
Ou, ó, ou, já věděla, že na to mám.
Ten vítr na trať nejspíš navál kamení.
Já svou trasu rozhodně nezměním.
Čau.
Wembley, co ty tady?
Tančil jsem a porývek mě odvál ke kluzkému rybníčku.
Uviděl jsem tuhle liánu,
tak jsem se zhoupl a jsem tu.
Pokud jsi tady a já taky, pak to znamená...
Přesně tak. Plichta mezi Red a Wembleym.
Správně se říká remíza, Bořku.
Moc díky, Šári.
Promiň, Red, můžeš svou frustraci vyjádřit jinak?
Nevidím ti do tváře.
Na té turbíně jsi odvedla skvělou práci, Závlačko.
Smekl bych helmu, ale to bys viděla můj hrozný účes z víkendu.
Díky.
Ale bez větru ta turbína žádnou energii nevyrobí.
Ty porývky jsou tak nepředvídatelné.
Chtěli jsme jednoho ulovit, ale byl rychlý.
Kéž by se hlásily dopředu.
Jo. To by bylo skvělý. „Hej, už jdeme. Připravte turbíny.“
- To není špatný nápad. - Co?
Třeba by šlo nějak poznat, že přicházejí.
- Pojďme jednoho sledovat a uvidíme. - Výlet!
Můžeme se cestou stavit pro paruku? Tenhle účes byl chyba.
Pij, Juniore mladší,
ať jsi pěkně velký jako tvůj taťka, Junior starší.
Čau, Juniore.
Pardon. Ukaž...
Juniore, jsi v pořádku?
Co... Proč mám být zticha?
Juniore! Na slovíčko!
Co...
Juniore, co... Co se děje?
Co to bylo?
Nic. Jen jsem si cvičil legrační hlasy.
Jak to jde?
To není špatný.
Já bych to zvládl líp.
Jak to jde?
Vidíš? Chce to jen cvik.
Vím, žes byl zklamaný,
když jsem řekl, aby ses s Fraggláky nebratříčkoval, ale...
- Co? - ...přemýšlel jsem.
Ano?
Možná pomůže, když vysvětlím, proč nemáme Fraggláky rádi.
Zaprvé, jsou tak malí, že je sotva vidíš.
- Ale... - Co kují?
Zadruhé, co ty jejich ocasy?
A zatřetí... Vím, že ty důvody byly tři.
Můj králi,
nedojedl jsi své snídaňové lasagne.
Proto si asi nemůžu vzpomenout.
Přijdu, až se přejím.
Drž se od Fraggláků dál.
Promiň.
Zatáčka.
Hop, doprava.
Doleva.
Jejda! Zdá se, že vítr na trať zavál pár auvajsových šišek.
Bořku, správně se to vyslovuje ouvejsové šišky.
Co já bych si bez tebe počal?
Hej, Red! Pojď. Hopsálkové houby!
Byly pokryté listím a vítr ho odvál.
Nehodlám sejít z cesty kvůli nějakému hloupému větru.
Tudy je to perfektní.
Ouvej!
Ouvej.
- Ouvej. - Tak jo.
- Ouvej. - Jdu tudy.
Ouvej.
Běž, Wembley! Do toho!
Běž, Wembley! Běž!
Počkat. Neodstoupils ze závodu kvůli rameni?
Ale teď tu tou paží máváš.
Jo. To mi nařídil lékař. Prý to té paži pomůže.
Fakt? Kdo je tvůj doktor?
Promiňte? Nepeskujte mi tu pacienta.
Snaží se zotavit.
Jo.
Čau, Sprockie.
Jak to... Kamaráde.
Obvykle si na pláži házíme s míčkem,
než se mi do očí dostane krém a ty mě dovedeš domů,
ale musím do práce.
Jinou směnu nenacpu do rozvrhu.
Ale i když tu nebudu,
ozvu se ti o pauze.
Ahoj, Sprockete.
Nejsem tu, ale jsem.
Momentálně jsem tady i tady. Bezva, co?
Vím, že je to těžké.
Třeba z toho rozvrhu vzejde něco dobrého.
Uvidíme se pak.
Ano!
Cílová rovinka je hned za mostem.
Já věděla, že nemusím měnit trasu.
Tak jo. Tudy bys chodit neměla, Red.
Hej! Co jít tamtudy?
Třeba nás vítr zavane na nějakou pěknou cestu.
Wembley, naposledy říkám, že se budu držet původní trasy.
Nenechám se jen tak unášet větrem jako ty.
- Co? - Tak já jdu.
To já ale nedělám.
Opatrně, Red. Zpomal.
To ne.
Nehýbej se! Něco vymyslím.
Neboj, Red. Slibuju, že tě nepustím.
Teď ten závod nevyhraju.
Díky, Wembley, už mě můžeš pustit.
Nebyl jsem si jistý, dal jsem ti slib.
Ale už chápu, že můžu.
Chci se přátelit, ale táta to nedovolí!
Co mám dělat?
To je těžké, chlapáku.
Zatraceně chlapákovsky těžké.
Kdykoli se cítím zmatený, přečtu si pohlednici od cestujícího strýce Matta.
Cestujícího koho a co?
No, prostě ji přečtu.
Dobře.
„Drahý synovče Gobo...“
Moje mise mě zavedla na fascinující místo.
Do dílny divných stvoření.
Ti podivíni byli tak přepracovaní, že cestou po jednokolejce řvali.
Smutné.
Svou práci dělali pořád stejně,
i když to nefungovalo.
Ale já jim ukázal, jak se přizpůsobit.
Mohu?
Byli tak ohromení, že mi vnutili zaslouženou odměnu...
Děkuju.
Potlesk.
Moc děkuju, ale už musím jít!
A tak vám do Fragglí skály posílám tyto tleskající ruce.
Projevte pomocí nich lásku a uznání.
„Buď připravený se přizpůsobit. Zdraví tě cestující strýc Matt.“
Rozumím.
Tvůj strýc je ta pohlednice a dává ti rady.
- Těší mě, strýčku Pohlednice. - Jasně.
Ale ta rada je perfektní, ne?
Třeba se stačí přizpůsobit a využít situace.
A kdybys potřeboval připomenout, že si našeho přátelství vážím,
dopřej si trochu potlesku.
Díky, Gobo.
Synku, už jsem si vzpomněl!
Uvidíme se, až to půjde.
- Čau. - Čau.
Fraggláci neumí...
létat.
Neumí létat.
Rozumíš?
Možná to bylo plavání. Neumí plavat.
Možná to chce víc lasagní.
Jak se odsud dostaneme zpátky do závodu?
Hele.
Z tamté jeskyně vychází zvuk.
Omrkneme to?
Wembley, ta jeskyně je za námi, zatímco cílová rovinka před námi.
Přestaň se unášet větrem.
Víš, to už jsi říkala, a to já nedělám.
Jen se snažím vidět věci tak, jak jsou, a ne jak bývaly.
Chci říct, věci se mění.
Možná musíme být flexibilní.
Já jsem flexibilní!
Pěkný, ale tak jsem to nemyslel.
Mám ráda, když cestu znám.
Když stejná je, tak neprohraju.
Vím, kam vede.
Jsem zvyklá na její zatáčky.
Když otevřeme srdce a mysl,
uzlíky můžeme začít rozplétat.
Občas je třeba se přizpůsobit,
nebát se a prostě po cestě jít.
Život povede tě sám. A kdo ví, co objevíš?
Jo, stačí být novému otevřený.
Kam vítr tě zavane, jen nech to na něm.
Cesty své drž se a přitom neohlížej se.
Hvězdy tě najdou a vítr navede tě na cestu tvou.
No, myslím, že...
Pochybnosti mít je normální. Nadechni se a snaž se, to je primární.
Občas musíš věřit vesmíru. Kdo ví, co tě čeká v tomhle revíru.
Život povede tě sám a kdo ví, co objevíš.
Jo, stačí být novému otevřený.
Kam vítr tě zavane, jen nech to na něm.
Cesty své drž se a přitom neohlížej se.
Hvězdy budou tvou lucernou
a vítr navede tě na cestu tvou.
Sice cestu neznám.
Když srdcem necháš se vést, pak nešlápneš vedle.
Nevíme, kam vede.
Ale vždycky budu po tvém boku stát.
- Páni! - Jo!
- Krása. - Jo.
Tolik jsem se soustředila na starou známou trasu,
až jsem uvízla ve vyjetých kolejích.
Ale díky tobě jsme objevili všechno tohle.
Ať nám ten porývek neuletí.
Slyšíte?
Jako by nám vítr oznamoval svůj příchod.
Ano. Teď víme, kam umístit turbínu a jak získat větrnou energii.
Páni. Jsme to ale tým.
Miluju ho.
- Základno. - Slyším.
- Miluju svou paruku. Teda tým. - Rozumím.
- Ale ta paruka mi sedne, že jo? - Jo.
- Tak kam teď, Wemble? - Nevím.
- To vypadá hustě. - Jo!
Takovouhle trasu obvykle nevolím, takže, jo!
Jdeme.
Páni!
- Wembley. To bylo úžasný! - Jo.
A jsme zpátky na trati.
- Ještě můžeme vyhrát! - Jo!
Tady jsi, Red!
Čekám na velký finiš!
Teď tě mám v perfektním úhlu.
Jo!
A zdá se, že máme vítěze!
- Fragglačka Mokey! - Co?
- Díky. - Mokey!
Ani ses nesnažila, ale vyhrálas?
To je...
Perfektní!
Nedá se říct, že jsem vyhrála.
I když asi jo, protože jsem vyhrála!
U všech Fraggláků!
Co...
Výhra ve mně probouzí novou stránku.
Je nová, to jo! Ale, líbí se mi!
Jo!
Není to sladká chvíle? A sladké já poznám, jsem Bořek Borůvka!
Skvělý barvitý komentář, Bořku.
Snad jsem ti nezkazila den.
No, byla to změna.
Ale bylo fajn mít společnost.
Ty mi nemáš odporovat, to dělám já.
Páni, našel sis novou kamarádku.
A to by se se starým rozvrhem nestalo.
Vidíš? Občas musíš přijmout nové příležitosti.
Chceš mě pozdravit?
Hej, co to... Sprockie!
Mokey.
Obě máme něco, co nám bude Kličkaton připomínat.
Čau.
- Nezahrajeme si novou hru? - Jmenuje se: „Jak se to hraje?“
Fajn. Jak se to hraje?
To je ono!
- Přesně! - Jo!
Teď ty, Boobere.
Víš co?
Podle doktora mám to rameno šetřit.
- Fakt? - Ne.
- Řekl jsem mu, že je v pořádku. - Co?
Ale no tak.
Co...
Překlad titulků: Petra Kabeláčová