S plesom preženi skrbi, pusti jih za druge dni.
Glasba naj igra doli v Fraggle Rocku.
Z delom preženi skrbi, pusti ples za druge dni.
Fragli naj se igrajo.
- Smo Gobo. - Mokey.
- Wembley. - Boober.
Red!
Mali!
Živijo!
Moja redkev.
S plesom preženi skrbi, pusti jih za druge dni.
Glasba naj igra doli v Fraggle Rocku.
Doli v Fraggle Rocku.
Oj. Med sprehodom sem meditirala.
Očitno sem staknila lepljivka.
Tu živiš? Ni veliko prostora za dva, kaj?
Tako ali tako sem hotel oditi!
Čudovit dan ti želim.
Vetroven dan.
Od nedavnega neurja se kar naprej pojavljajo piši vetra.
Vsi govorijo samo o vetru.
"Veter je odnesel tisto. Veter je odnesel to."
-"Oj, Red." - Je bil to Pogec?
Kajpada. Oj, Red.
A to ni pomembno.
Danes je zavitotlon.
Najbolj zavita, poskočna in vegasta dirka v Fraggle Rocku.
Zato delaš prostor na polici za pokale.
Drži. Stezo poznam kot svoj balubij.
Tako je prav obrnjen. Ali pa je takole prav obrnjen?
Tudi jaz se veselim dirke. Proti svojim umetniškim pričakovanjem.
Malo več boš morala povedati.
Tekmo bom sproti slikala.
Med gubanjem bom ustvarjala umetnost.
Hvala ti, vesolje, za ta darila.
Pripravi se, da boš narisala rdečo packo, saj bom noro hitra.
Prednost viharja je, da je veliko za pospraviti.
Na to bi se lahko navadil.
Zavoj, levo, skok,
desno, dvojni zavoj.
- Saj veš, da se tekma še ni začela, ne? - Ja.
Predstavljam si stezo, da bom pripravljena.
Samo malo.
To bo pomemben dan za naju oba. Odpravljam se po stričev artefakt,
- nato pa h gorgom. - Čakaj.
- Ne boš tekmoval? - Letos ne.
To z gorgi mi ni jasno. Najprej smo sovražniki, nato prijatelji.
Kaj smo zdaj? Z Malim se moram pogovoriti.
Gobo, če ne tekmuješ, moraš izbrati menjavo. Takšna so pravila.
Prav. Tebe izberem, Boober.
- Kaj? - Uživaj.
Boober. Ljubezen do pravil te je spet potunkala.
Ti piši so tako hitri.
Pravim jim piši.
Najprej sem se jih bal, a so kar fini.
Prenašajo me naokoli in mi kažejo zanimive stvari.
Kot je ta žgečkljiva cvetlica.
Te bom jaz požgečkal.
Čas je za tekmo. Boš sodeloval?
Ne vem. Zdaj počnem to, potem pa bom videl.
- Žgečka me. - Ojej. Grem do starta.
Čedna si, Red.
Slikanje med gibanjem se mi zdi zelo naravno.
Skala, hvala, ker si pokazala, da je umetnost izziv.
V redu sem, naj vas ne skrbi zame.
Tam je.
Prvi novi artefakt.
Zobko, vstani.
Zob.
Vem, da je zgodaj, a v laboratorij moram. Moral se boš navaditi na nov urnik.
Oba se bova morala.
Izvoli.
Vau.
Prvi novi artefakt za izboljšanje Fraggle Rocka. Le kaj je?
Vstal si.
Že lajaš. Se veseliš dneva?
V redu, startajmo.
Je kdo omenil modrega komentatorja?
Zagotovo vem, da nihče.
Dobrodošli na zavitotlonu,
kjer se vidi, kateri fragel najbolje zavija in tlona.
Sem Niko Borovnica, modri komentator.
Sem moder in modre barve.
Živijo!
Niko, oba bova komentirala tekmo.
Kako zabavno!
Če ni to moja kolegica Nasprotna Nadja.
Nisi tak čas običajno na Ekskluzivnih slapovih?
Dopust sem morala prekiniti zaradi viharja,
zato ti bom pomagala komentirati tekmo.
Ni to naravnost krasno?
Prosili so me, naj zapojem fregelsko himno.
Kdo te je to prosil?
V mojem srcu je skala.
Obstaja kraj pod zemljo,
- kjer ljubezen je začetek. - Kmalu bo konec.
- In smeh, haha, je zvok. - To sploh ni prava himna.
Zvok v Fraggle...
Rocku.
Hvala ti za to, Nadja.
Krasno.
Tekači, na znak žvižgača.
Žvižgač. Žvižgač.
Žvižg.
In startali so.
Že tečemo! Že tečemo!
Ujemite me, mladci.
- Zavitotlon se je začel. - Krasno.
- Ta pa je navdušena. Tečejo. - Tecite, odlično vam gre.
Tekač je poškodovan.
Rame sem si opraskal.
Rame sem si opraskal? Lahko odneham. To!
Hočem reči av. Moje rame. Hudo sem si ga opraskal.
V redu je, Boober. Padel si, a si se pobral.
To proslavi, Boober! To!
Zavoj. Skok. Levo. Skok.
Desno. Skok. Levo. In skok.
Desno. Skok. Zdrs.
- Zakaj si se ustavil? - Saj res. Tečem.
Poba me je skušal premagati. Vsi so rekli, da nimam možnosti.
A vedela sem, da sem dobra.
Pokazala sem jim, da zmorem.
Poba je začel bobnati. Drugi mi je rekel, da ne zmorem bolje.
A vedela sem, da sem dobra.
Pokazala sem jim, da zmorem.
Morate biti odločni in močni.
Ko si nadarjen, veš, da ti bo uspelo.
Juhuhu.
Red Fragel je.
Prihaja.
Pozor.
Juhu!
Prišel je poba s cilindrom. Rekel mi je, da ne zmorem bolje.
A vedela sem, da sem dobra.
Pokazala sem jim, da zmorem.
Vedela sem, da sem dobra.
Veter je spravil kamenje na pot.
Ne bom iskala druge poti.
- Živijo. - Wembley, kaj pa ti tu?
Plesal sem, a me je odpihnilo do drseče mlake.
Tam sem videl ovijalko,
se je prijel in zanihal. In zdaj sem tu.
Če si ti tu in sem jaz tu, sva torej...
Tako je, Red in Wembley sta izenačena.
Temu rečemo remi, Niko.
Najlepša hvala za to, Nadja.
Lahko kako drugače daš duška svoji frustraciji?
Ne vidim ti obraza.
Kapo dol glede turbine, Bucika.
Saj bi jo snel, a bi videli mojo trapasto pričesko.
Hvala.
Toda turbina ne more ustvariti elektrike brez vetra.
Piši so zelo nepredvidljivi.
Skušali smo jih uloviti, a so prehitri. Ko bi se napovedali.
Ja, to bi bilo super. "Hej, prihajamo. Pripravite turbine."
Ta ideja sploh ni slaba.
Mogoče lahko kako napovejo svoj prihod.
- Sledimo pišu, pa bomo videli. - Izlet!
Lahko spotoma skočim po lasuljo? Nesrečen sem s to pričesko.
Pij, Mali Mali,
da boš zrasel visok kot tvoj očka Mali Veliki.
Živijo, Mali.
Oprosti. Naj te...
Mali, si v redu?
Zakaj moram biti tiho?
Mali, pogovoriti se morava!
Ka...
Kaj se dogaja?
Kaj je bilo to?
Nič. Vadil sem smešne glasove.
Kaj se dogaja?
Ni slabo. Najbrž te lahko prekosim.
Kaj se dogaja?
Vidiš? Vaditi moraš.
Vem, da si razočaran, ker se ne smeš več družiti s fragli.
- Kaj? - Razmišljal sem.
Ja?
Morda bo pomagalo, če ti pojasnim, zakaj ne maramo fraglov.
Prvič, tako so majhni, da jih komaj vidiš.
Kaj počenjajo? Drugič, zakaj imajo repe?
In tretjič... Vem, da je bil še tretji razlog.
Kralj moj,
nisi pojedel lazanje.
Najbrž se zato ne spomnim.
Pridem spet, ko bom neprijetno sit.
Izogibaj se fraglom.
Žal mi je.
Zavoj.
Skok, skok, skok, desno.
Levo.
Ojej. Veter je očitno napihal avčaste storže na pot.
Pravzaprav so auvasti.
Le kaj bi brez tebe, Nadja?
Red, pridi. Prožne gobe! Bile so pod listjem, a ga je veter odpihnil.
Ne bom spreminjala poti zaradi trapastega vetra.
Ta pot je popolna.
Auva!
Auva.
- Auva. - Prav.
- Auva. - Jaz grem tu.
Auva.
Hitro, Wembley! Hitro!
Nisi nehal tekmovati zaradi poškodovane rame?
Zdaj pa mahaš z roko.
Zdravnik mi je tako naročil. Menda je koristno.
Res? Kdo je tvoj zdravnik?
Ne nadlegujte mojega pacienta. Pozdraviti se skuša.
Ja.
Oj, Zobko.
Kako si? Šment.
Vem, da se ob takem času igrava na plaži, dokler si ne spravim sončne kreme v oči...
Ampak v službo moram.
Edino ta izmena mi ustreza.
Čeprav me ne bo tu,
te lahko gledam med odmori.
Živijo, Zobnik. Ni me tu, pa vendar sem.
Trenutno sem tu in tu.
Skratka, fino, ne?
Vem, da je težko.
Mogoče bo novi urnik dober za kaj.
Se vidiva.
To!
Ciljna črta je takoj za mostom.
Vedela sem, da mi ni treba spreminjati poti.
Odsvetujem to pot, Red.
Pojdiva po tisti poti.
Mogoče nama je veter napihal lepo pot.
Zadnjič ti povem, da ne bom spreminjala poti.
Ne bom se prepustila vetru kot ti.
- Kaj? Red. - Grem.
Saj ne delam tega.
Previdno. Bolj počasi.
O ne. O ne.
Miruj!
Pri miru bodi! Našel bom rešitev.
Ne skrbi, ne bom te izpustil.
Zdaj pa ne bom zmagala.
Hvala, a zdaj me lahko izpustiš.
Prav. Nisem bil prepričan, ker sem obljubil. Zdaj pa vidim, da lahko.
Rad bi, da smo prijatelji, a mi ata ne dovoli.
Kaj naj?
To je pa res hudo, prijatelj. Res huda reč.
Ko sem jaz zmeden, preberem razglednico strica Popotnika.
- Čigavo kaj? - Kar prebral jo bom.
Prav.
"Dragi nečak Gobo..."
Želja, da izboljšam Rock, me je pripeljala na fin kraj.
Na delovno mesto smešnih bitij. Ti reveži so tako veliko delali,
- do so kričali med vožnjo domov. - Kako žalostno.
Svojega dela niso spreminjali, čeprav ni bilo učinkovito.
Na srečo sem jim pokazal, kako se prilagoditi.
Smem?
Bili so tako navdušeni, da so me nagradili z nečim, kar sem si zaslužil.
Hvala.
Z aplavzom.
Najlepša hvala, a zdaj moram iti!
Da bi izboljšal Fraggle Rock, ti pošiljam ploskajoče roke.
Z njimi pokaži nekomu, kako ga ceniš.
"Ne pozabi, trudi se prilagoditi. Lep pozdrav, stric Popotnik."
Razumem.
Tvoj stric je ta kartica in daje ti nasvete.
- Me veseli, stric Kartica. - Pa že.
Odličen nasvet, ne? Morda se moramo prilagoditi in izkoristiti, kar imamo.
Medtem ko iščeva rešitev, vedi, da cenim najino prijateljstvo.
Zaploskaj si in se spomni na to.
Hvala, Gobo.
Sin, spomnil sem se tretje točke!
Se vidiva, ko bo zrak čist.
- Adijo. - Adijo.
Fragli ne morejo...
leteti. Tako je, ne morejo leteti. Se ti to sliši prav?
Morda pa ne morejo plavati.
Še lazanje moram pojesti.
Kako bova prišla ven in dokončala tekmo?
Hej. Iz tiste votline prihaja prijeten zvok.
Greva pogledat?
Votlina je za nama, ciljna črta pa pred nama.
- Nehaj se že prepuščati vetru. - To si že prej rekla. Ne delam tega.
Stvari skušam videti take, kot so, ne kot so bile.
Stvari se spreminjajo.
Morda moramo biti prožni.
Saj sem!
Zelo dobro, a nisem mislil tega.
Všeč mi je, če poznam pot. Če je enaka, ne morem izgubiti.
Vem, kam pelje.
Vajena sem teh zavojev in krivin.
Če smo odprti za vse,
lahko odpravimo napake.
Včasih se moramo prilagoditi.
Ne smemo se bati neznanega, temveč slediti poti.
Življenje te bo vodilo, kdo ve, kaj bova našla.
Bodi odprta za spremembe.
Naj veter odloči, kam te bo popeljal.
Pojdi po svoji poti in ne oziraj se nazaj.
Zvezde te bodo našle, veter te bo vodil domov.
- Ampak mislim, da... - Težko je ne dvomiti,
a globoko vdihni in se potrudi.
Včasih moraš zaupati vesolju, saj nihče ne ve, kaj sledi.
Življenje te bo vodilo, kdo ve, kaj bova našla.
Bodi odprta za spremembe.
Naj veter odloči, kam te bo popeljal.
Pojdi po svoji poti in ne oziraj se nazaj.
Zvezde bodo osvetlile pot, ki jo najdeš.
Veter te bo vodil domov.
Morda ne poznam poti.
Če poslušaš svoje srce, ne moreš izgubiti.
Ne veva, kam vodi.
A vedno bom ob tebi.
- Vau! - Ja!
- Čudovito je. - Ja.
Tako sem bila osredotočena na isto staro pot,
da sem dobesedno obtičala. Toda tvoj način nama je pokazal tole.
Piš nam ne sme uiti!
Slišite?
Kot da nam veter sporoča, da prihaja.
Ja. Zdaj bomo vedeli, kam postaviti vetrno turbino.
Odlična ekipa smo. Obožujem svojo ekipo.
- Kličem bazo. - Poslušam.
- Rad imam svojo lasuljo. Ne, ekipo. - Sprejeto.
Lasulja je super, ne?
Ja.
- Kam zdaj, Wemble? - Ne vem.
- Tisto se zdi fino. - Ja. Ni običajna pot, zato naj bo.
Pojdiva.
Vau!
- To je bilo enkratno, Wembley! - Ja!
Našla sva pot.
- Še vedno lahko zmagava! - Ja, ja!
Tukaj si, Red. Prišla sem na zaključek.
- Od tu odlično vidim tvoj obraz. - Ja!
Kaže, da imamo zmagovalko!
- Mokey Fragel! - Kaj? Kaj?
Hvala.
Nisi tekmovala, pa si vseeno zmagala?
To je...
- popolno! - Popolno!
Ne bi rekla, da sem zmagala.
Ali pa bi, ker tudi sem!
To mi delaj! Prmejduš!
Kaj...
Zmaga v meni prebudi nekaj novega.
Res je novo, a mi je všeč.
Ja!
Kako sladek trenutek. Spoznam se na to, saj sem Niko Borovnica.
Zelo modro si komentiral. Upam, da ti nisem pokvarila dneva.
Priznam, da sem se moral prilagoditi, je pa prijetno imeti družbo.
Jaz bi morala biti nasprotna, ne ti.
Novo prijateljico imaš, Zobnik.
To se ne bi zgodilo, če ne bi spremenila urnika.
Vidiš? Včasih moraš sprejeti nove priložnosti.
Bi me rad pozdravil?
Kaj pa... Zobnik!
Obe sva dobili nekaj v spomin na zavitotlon.
Hej, hej.
Bi se igrali najino novo igro? Imenuje se kako se igra.
Prav. Kako se igra?
Ja! Uspelo ti je!
- To je to! - Pa res!
- Boober, ti si na vrsti. - Veš, kaj?
Zdravnik je rekel, da še ne smem obremenjevati rame.
- Res? - Ne.
- Rekel sem mu, da je okreval. - Kaj?
Daj no.
Ka...
Prevedla Nena Lubej Artnak