Танцюй, відкинь усі турботи
На потім
Хай грає музика
У Скелі фреґлів
Робота день і ніч
А танці потім
Хай фреґли грають
- Ми Ґобо. - Мокі.
- Вемблі. - Бубер.
Ред.
Малий!
Агов!
Моя редиска.
Танцюй, відкинь усі турботи
На потім
Хай грає музика
У Скелі фреґлів
Скеля Фреґлів: Повернення
У Скелі фреґлів.
Привіт, Ред. Я повернулася з пішої медитації.
По-моєму, я принесла з собою Липкого Руді.
І ти тут живеш?
Малувато місця для двох.
Я все одно збирався летіти!
Чарівного дня.
Там так вітряно.
Після недавнього урагану
постійно дме залишковий вітер.
Усі тільки й говорять про вітер.
«Вітер здув оце». «Вітер здув оте».
-«Салют, Ред». - Це сказав Поґі?
Авжеж, я.
Салют, Ред.
Але це не має значення.
Бо сьогодні Марафон поворотів.
Це найзвивистіші, найстрибучіші й найбільш вибоїсті перегони у Скелі.
Ти тому звільняєш місце на полиці призів?
Так. Я ж знаю маршрут, як кінчик свого балубія.
Ось же він.
Чи оце кінчик? Щось я...
Я теж чекаю перегонів.
Всупереч моїм мистецьким очікуванням.
Може, поясниш, що це означає?
Я малюватиму перегони прямо в процесі бігу.
Я бігтиму й одночасно творитиму шедевр.
Дякую, всесвіте, за такі таланти.
Тоді готуйся намалювати червону пляму,
бо я бігтиму, як метеор.
Єдиний плюс урагану – що є що прибирати.
Я ж можу й звикнути до такого.
Розворот, поворот уліво, стрибок,
поворот управо, подвійний поворот.
Ред, ти ж у курсі, що перегони ще не почалися?
О, так.
Я готуюся, прокручуючи в голові кожен поворот.
Підмітаю.
Схоже, день буде важливий для нас обох.
Піду заберу новий зразок від дядька Метта,
- а потім погомоню з ґорґами. - Стривай.
- Ти не побіжиш? - Не цього року.
З ґорґами все так непросто.
То ми ворогували, потім дружили.
А тепер що?
Піду поговорю з Малим.
Ґобо, за правилами, якщо ти не біжиш,
маєш обрати когось замість себе.
Я обираю тебе, Бубере.
- Що? - Розважайся.
Ох, Бубер.
Любов до правил знов зіграла проти тебе.
Поривчики такі стрімкі.
Я називаю їх «поривчики».
Спершу я їх боявся, але вони прикольні.
Вони здіймали мене
і показували такі цікаві речі.
Наприклад, оцю квітку-лоскоталку.
Я теж тебе залоскочу.
Пора починати перегони. Ти біжиш?
Не знаю. Я зайнятий лоскотанням, а потім подивимось.
- Ой, лоскотно. - Теж мені. Усі на старт.
Маєш класний вигляд, Ред.
Я ніби все життя малювала на бігу. Це так природно.
Дякую, каменю, що нагадав про перепони на шляху мистецтва.
Не переживайте, я в порядку.
Он посилка.
Перший новий зразок.
Пора вставати, Спрокі.
Ох, Спрокет.
Ти так рано не встаєш, але в мене новий графік.
Доведеться звикати.
Нам обом.
На, мій хороший.
Ого.
Новий зразок від дядька Метта для покращення життя в Скелі.
Цікаво, що там.
Он ти де.
Хто це прокинувся й гавкає? Чекаєш сьогоднішніх пригод?
Почнімо перегони.
Хтось сказав: «Кольорові коментарі»?
Ніхто такого не казав.
Вітаю всіх на Марафоні поворотів,
який визначить, хто з фреґлів робить найкращі оберти й повороти.
З вами я, Баррі Лохина.
Коментую, аж синію.
Привітики!
Узагалі-то, Баррі, ми будемо коментувати разом.
Супер!
Це ж моя давня подруга Шеррі Шкереберть.
А ти в цю пору не відпочиваєш на Черпальному водоспаді?
Баррі, мою поїздку перервав ураган.
Тому я поможу тобі коментувати марафон.
Ну хіба не чудово?
Власне, мене попросили заспівати гімн фреґлів.
Хто попросив, Шеррі?
Скеля в моєму серці
Скеля моя під землею
Там любов на кожному кроці
Скоро доспіває.
А сміх, ха-ха, – то є клей
Це не справжній гімн.
Що тримає разом
Усю Скелю
Дякую за це, Шеррі.
Такий кайф.
Бігуни, на сигнал Жука-Свистуна.
О, Жук-Свистун.
Свист.
І вони побігли.
Почалося! Побігли!
Доганяйте, фреґленята.
- Марафон поворотів почався. - Чудова форма.
Яка швидка. Гляньте, як біжать.
Біжіть, учасники. Ви всі молодці.
Учасник поранився.
Я подряпав плече.
Я подряпав плече?
Я ж можу пересидіти марафон. Так!
Я... Плече.
Так сильно подряпав.
Нічого, Бубере.
Ти впав, але підвівся.
Похвали себе за це, Бубере!
І розворот, і поворот наліво, і стрибок.
І направо, і поворот. Наліво. І стрибок.
Направо. Поворот. Спуск.
- Чого став? - А, так. Біжу-біжу.
Фреґл мені виклик кинув
Я тільки й чула «Ред, він тебе взує»
Та я знала: я – нівроку
І довела це Не минуло й пів року
Фреґл барабанити почав Драм-бам-бам
Я тільки й чула: «Куди тобі там?»
Та я знала: я – нівроку
І довела це Не минуло й пів року
Треба бути собою
І мати снагу
Маєш хисту хоч краплю Будеш на золота вагу
У-у
Я фреґла Ред
А ось і я
Стережіться
Юху-у!
Фреґл у чудному капелюсі
Сказав: «Таке не для слабкодухих»
Та я знала: я – нівроку
І довела це Не минуло
Й пів року
Я знала: я – нівроку
Певно, вітер засипав дорогу камінням.
Я не зміню маршрут, навіть не сумнівайтеся.
Привіт.
Вемблі, як ти тут опинився?
Я танцював, а тоді поривчик війнув мене на слизький ставок.
А тоді я побачив гарнющу лозу,
зачепився й прокотився,
і от я тут.
Якщо тут і ти, і я, отже, ми...
Правильно, друзі. У Ред і Вемблі нічия.
Баррі, це називається ніздря в ніздрю.
Дякую, що просвітила, Шер.
Вибач, Ред, ти не могла б висловити розчарування якось інакше?
А то лиця не видно.
Шпонко, ти чудово попрацювала над турбіною.
Я б з шани зняв каску,
та боюся, ти побачиш мою сміховинну нову стрижку.
Дякую.
Але без вітру турбіна не вироблятиме енергію.
А поривчики такі непередбачувані.
Ми спробували один зловити, але він був дуже швидкий.
Якби ж вони попереджали про свою появу.
Так. Було б супер, якби вони казали: «Агов, а ось і ми.
Готуйте турбіни».
А що, непогана думка.
Може, вони таки якось повідомляють про своє наближення.
Ходімо за одним і з'ясуймо.
У подорож!
Можна, я захоплю по дорозі перуку?
Думаю, я дарма підстригся.
Пий, Малий Малий,
і рости великий-превеликий, як твій татусь Старший Малий.
Здоров, Малий.
Пробач. Давай я...
Малий, ти не забився?
Чому ти мені цитькаєш?
Малий! Є розмова.
Що...
Що це значить, Малий?
Що це було?
Нічого. Я розмовляв різними смішними голосами.
Що це значить?
Непогано.
Хоч я можу й краще.
Що це значить?
Бачиш? Попрактикуйся ще.
Знаю, ти був розчарований,
коли я заборонив тобі дружити з фреґлами...
- Що? - ...але я тут подумав.
Що?
Може, буде простіше, якщо я поясню, чому ми не любимо фреґлів.
По-перше, вони такі маленькі, що їх ледве видно.
- Ал... - І чим вони займаються?
По-друге, що в них з хвостами?
І, по-третє... Було ж і по-третє.
Мій королю,
ви не доїли сніданкову лазанью.
Певно, тому й не можу згадати.
Повернуся, як натопчуся.
І тримайся далі від фреґлів.
Пробач.
Поворот.
Стрибок, направо.
Наліво.
Ой-ой! Схоже, вітер завалив дорогу шишками-аяйками.
Узагалі-то, Баррі, правильно буде «шишки-ойойки».
І що б я без тебе робив, Шеррі?
Дивись, Ред! Гриби-стрибайки!
Вони були в листі, та вітер його здув.
Вемблі, я не зійду з маршруту через якийсь дурний вітер.
Дорога просто чудова.
Ой! Ой!
Ой. Ой.
Ой.
- Ой. Ай. - Ну нехай.
- А я піду сюди. - Ой.
Ой. Ой.
Уперед, Вемблі! Пішов!
Ходу, Вемблі!
А ти хіба не через ушкоджене плече вибув з марафону?
А тепер розмахуєш рукою.
Так порадив лікар. Сказав, що так плече скоріше відновиться.
Невже? А хто твій лікар?
Прошу не турбувати мого пацієнта.
Він відновлюється.
Так.
Спрокі.
Що роб... Песику.
О цій годині ми граємо на пляжі в м'яча,
поки я не бризну кремом собі в очі й ти не поведеш мене додому,
але мені треба на роботу.
З новим графіком тепер тільки так.
Хоч мене тут і не буде,
я вмикатимуся на перервах.
Привіт, Спрокет.
Я не тут, але я тут.
Власне зараз я і тут, і там.
Та нехай. Класно, правда?
Знаю, тобі тяжко.
Та, може, з новим графіком буде навіть краще.
До зустрічі, Спрокі.
Так!
За мостом уже фінішна пряма.
Так і знала, що не треба міняти маршрут.
Не йшла б ти через цей місток, Ред.
А ходімо тією дорогою.
Може, вітер розчистив нам легший шлях?
Кажу востаннє, Вемблі: я не відхилятимуся від маршруту.
І не піду за вітром, як оце ти.
- Що? Ред. - Я пішла.
Я не йду за вітром.
Обережно, Ред. Помаліше.
О ні.
Не рухайся!
Не ворушись! Я щось придумаю.
Не бійся, Ред. Я тебе не відпущу.
Тепер я не виграю перегони.
Дякую, Вемблі, можеш відпустити мій хвіст.
Відпускаю. Просто я ж обіцяв не відпускати.
А тепер бачу, що можна. Ось.
Я хочу з вами дружити, але Та' не дозволяє!
Як же бути?
Важка ситуація, великий друже.
Великий друг, важка ситуація.
Гей, коли я спантеличений,
я читаю листівки мандрівного дядька Метта.
Мандрівного дядька кого?
Давай я просто прочитаю.
Ну давай.
«Любий небоже Ґобо...»
Місія з удосконалення Скелі завела мене в чарівне місце.
На роботу дурних істот.
Бідолахи так запрацювалися,
що кричали, їдучи монорейковою дорогою.
Як сумно.
Проблема в тому, що вони все робили однаково,
але безрезультатно.
На щастя, я показав їм, як треба.
Можна?
Їх це так вразило,
що вони нагородили мене тим, на що я заслуговую...
Дякую.
...оваціями.
Дякую, але мені треба йти!
І для вдосконалення Скелі я надсилаю вам долоні-плескалки.
Використовуйте їх для прояву любові і вдячності.
«І не забувайте завжди пристосовуватися.
З любов'ю, дядько Метт».
Я зрозумів.
Листівка – це твій дядько, і він дає тобі поради.
Дуже приємно, дядьку Листівко.
Авжеж.
А порада дуже цінна, правда?
Може, нам треба просто пристосуватися до ситуації?
Поки ми шукаємо вихід,
як нагадування про цінність нашої дружби,
просто подаруй собі овації.
Дякую, Ґобо.
Сину,
я згадав, що було по-третє!
Побачимося, як зможемо.
- Бувай. - Бувай.
Фреґли не вміють...
літати.
Літати не вміють.
Ну хіба так можна?
Чи вони плавати не вміють. Може, й плавати.
Треба з'їсти ще лазаньї.
Як нам звідси вибратися й повернутися на перегони?
Гей.
З тієї печери лунають приємні звуки.
Може, подивимось?
Вемблі, печера позаду нас, а фінішна пряма – попереду.
Викинь уже з голови вітер.
Ти це вже казала, але в мене нема в голові вітру.
Я намагаюся бачити речі такими, як вони є,
а не такими, як були.
Усе міняється.
Може, треба бути гнучкішими?
А я гнучка!
Вражає, але я не це мав на увазі.
Як знаю шлях свій
То не заблукаю
Ходила ним мільйон разів
Дорогу як п'ять пальців знаю
Відкриєш серце й розум
Розвіються напасті
Пристосовуйся в житті
Іди вперед І все тобі удасться
Тебе за руку доля поведе Хтозна, що нас чекає
Відкрий себе новому
Коли і що гряде Хай вітер визначає
Іди своїм шляхом Назад не озирайся
І зорі тебе знайдуть А вітер проведе додому
Як стане страшно
І сумнів закричить: «Куди?»
Повітря набери І далі йди
Довірся провидінню
Хтозна, що нас чекає За тим он поворотом
Тебе за руку доля поведе Хтозна, що нас чекає
Відкрий себе новому
Коли і що гряде Хай вітер визначає
Іди своїм шляхом Назад не озирайся
І зорі шлях тобі освітять
А вітер проведе додому
Куди нам далі, я не знаю
Але відкривши серце Я не заблукаю
Стежиною ми йдем Не знаючи куди
Я завжди буду поруч А ти собі іди
- Ого! - Так!
- Яка краса. - Так.
Я так зосередилася на старому добре відомому маршруті,
що буквально застрягла в колії.
А твій маршрут відкрив нам таку красу.
Не дайте поривчику від нас утекти.
Ви це чуєте?
Вітер ніби каже нам про своє наближення.
І тепер ми знаємо, куди поставити турбіни для виробітку енергії вітру.
Ого. Ми казкова команда.
Люблю свою команду.
- База. Викликаю базу. - База слухає.
- Люблю свою перуку. Тобто команду. - Вас зрозумів.
З перукою набагато краще, еге ж?
Так.
- І куди нам тепер, Вемблі? - Не знаю.
- А прикольно. - Так!
Це не звичний мій маршрут, тож так!
Гайда туди.
Ух ти!
- О, Вемблі. Було суперово! - Так!
Ми повернулися на маршрут.
- Ми ще можемо перемогти! - Так!
Ось ти де, Ред!
Я малюю тріумфальний фініш!
Ідеальний кут, щоб намалювати твоє лице.
Так!
Схоже, в нас є переможниця!
- Фреґла Мокі! - Що?
- Дякую. - Мокі!
Ти навіть не змагалась, а перемогла?
Це ж...
- просто ідеально! - Ідеально!
Я б не сказала, що перемогла.
Хоч можна й сказати, бо я таки перемогла!
О, так! Пресвята фреґломатір!
Що...
Перемога розкрила мене з іншої сторони.
Це щось новеньке! Але мені подобається!
Так!
Ну хіба не солодка мить?
А я тямлю в солодкому, я ж Баррі Лохина!
Який чудовий коментар, Баррі.
Надіюся, я не зіпсувала тобі день.
Довелося пристосуватися.
Але приємно було мати компанію.
Не роби все навпаки, це моя фішка.
Спрокі, ти знайшов собі друга.
А при нашому звичному графіку такого б не сталося.
Бачиш? Іноді треба хапатися за нові можливості.
Хочеш зі мною привітатися?
Гей. Що ти... Спрокі!
Мокі,
схоже, нам обом буде що згадати про Марафон поворотів.
Агов.
Пограємо в нашу з Вемблі нову гру?
Називається «Як у неї грати?»
Добре. А як у неї грати?
Ти збагнула!
- Так і є! - Збагнула!
Твоя черга, Бубере.
Знаєте що?
Лікар сказав, що треба ще поберегти плече.
- Он як? - Ні.
- Я сказав, що плече в нормі. - Що?
Та ну вас.
Що...
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова