Šok, šok, rūpesčius pamiršk
Telieka jie dienai kitai
Tegul muzika skamba linksmai
Čia, Fraglių Roke
Dirbk, dirbk, bėdas pamiršk
Šokiai ir dainos palauks
Tegul fragliams linksma būna
- Mes esam Gobas. - Mokė.
- Vemblis. - Būberis.
Redė!
Jaunyli!
Sveiki!
Mano ridikėlis.
Šok, šok, rūpesčius pamiršk
Telieka jie dienai kitai
Tegul muzika skamba linksmai
Čia, Fraglių Roke Čia, Fraglių Roke
Čia, Fraglių Roke.
Labas rytas, draugai.
Ar dar kas nors blogai miegojote naktį?
Būberi, tu kažkoks tylus.
Moke?
Mes čia.
Keista. Labas, Ronda.
- Iki, Ronda. - Viso.
Moke. Tau viskas gerai?
Visiškai. Absoliučiai gerai.
Tik pastaruoju metu prastokai miegu.
Moke, ar tie užsilikę vėjo gūsiai tau kelia nerimą?
Ne. Man viskas gerai.
Kas gero? Kaip visi laikotės?
O žinot, kas man
visuomet padeda pasijusti geriau?
Kai sušunki „ikl vikl bikl pikl” ir triskart pliaukšteli uodega?
Žinoma.
Bet aš pagalvojau, kad mums vertėtų sugrįžti
į 30 minučių darbo savaitę.
Taip, niekas taip nenuramins sielos kaip sunkus darbas.
Gal ir pasijustume gyvesni.
Gerai, prie darbo!
Taip, pirmyn! Nagi.
Atsibundi iš ryto
Ir eini į darbą
Fragliai į viską žiūri rimtai
Fragliai darbo nesikrato
Darbų visada yra
Ir juos reikia padaryti
Reikia tenisą pažaisti
Reikia dainas padainuot
Darbas, darbas
Papasakosiu jums istoriją Kam mano darbas reikalingas
Apie darbą sunkų ir susirinkimus Apie daug ką, apie ridikėlius
Bet nepamirškit mano darbo svarbaus
Tokio vienišo ir sunkaus
Aš neriu, plaukiu ir taškaus
Kad vanduo būtų švarus
Darbas, darbas, darbas
Kai buvau vaikelis mažas Mano tėtis kažkur bastės
O mama pasakė man: „Sūneli, namie tu nedirbsi
Keliauk, kur akys veda Ir grįžk pasaulio pamatęs
Eik pro šitas duris, pasaulį tyrinėk Atnešk mums rožinių ledų“
- Ir tada tu dirbsi, dirbsi - Dirbsi, dirbsi, dirbsi
Dirbsi, dirbsi, dirbsi
Parodykit man darbą nuobodų Kurį dirbti visi bodis
Kuris trunka per ilgai Ir niekad nesibaigia
Darbą, kurį galėčiau dirbti Nes pats aš nežinau
Ką nors, ką darot patys Arba ne
Ir tada tu Dirbsi, dirbsi, dirbsi
Dirbsi!
- Žiūrėkit, pone. - Į ką?
Jau ketinau pasakyti.
Mums pavyko pagaminti vėjo varpelius iš gudragalvių lazdelių.
Pirmyn!
Tu šaunuolė, Pleištele!
Šie varpeliai padės mums užfiksuoti tuos vėjo gūsius,
ir taip žinosime, kur padėti turbiną, kad Rokas turėtų elektros.
Tęskit darbus.
Tučtuojau pradėkite „Vėjo varpelių projektą”!
Atleiskit. Galite nebepūsti.
- Vaje. - Aš tai dar galėjau pūsti.
Dirbsi, dirbsi, dirbsi
Žinot, jaučiuosi geriau.
Gera dirbti savo darbą ir jausti ramią urvų tylą.
Kas čia buvo?
Ei. Tau viskas gerai?
Ką? Kas...
O, ne. Vargšeli.
Tave turbūt nupūtė tas baisus vėjas.
Nesijaudink.
Mokė tavimi pasirūpins. Taip.
Nori gyventi su manimi ir mano drauge Rede?
Mums bus taip smagu!
Tau patinka joga?
Spėju, tau puikiai pavyksta medžio poza.
Gudragalvių lazdelių varpeliai nr. 78 pagaminti.
Grįžtu į bazę.
Dirbsi, dirbsi, dirbsi...
Ta daina niekaip neišeina iš galvos.
Dirbsi, dirbsi, dirbsi
Ir dar truputį čia.
Smagu, kad tau juokinga, Sproki.
Bet turiu paruošti vėjo jėgainės atviroje jūroje modelį.
Doktorantūros studentų buvo paprašyta
savanoriškai padirbėti mokykloje, ir aš sutikau.
Tiesą sakant, šaukiau: „Aš, aš, aš!”
Tikra darbštuolė.
Bet aš jaudinuosi.
Turėsiu įkvėpti būsimus mokslo daktarus... Didelė atsakomybė.
Šiaip ar taip, išmėginkime šią turbiną.
Na jau.
Ką gi. Turiu susikaupti.
Ei, koks čia garsas?
Čia mano telefonas?
Ar tavo telefonas?
Ar ponia Šimelfinienė pakabino vėjo varpelius?
Ne!
Oho, sienos čia tikrai labai plonos.
Gerai. Grįžkime prie darbo.
Vos tik išsiaiškinsiu, iš kur sklinda tas garsas.
Visi...
Noriu jus supažindinti su kai kuo ypatingu.
Moke, kas čia?
Iš pirmo žvilgsnio, tai - Geltonlapis naktinis mirties augalas.
Ligų pernešimo laipsnį dar patikslinsiu.
Taip, truputį nusimanau apie augalus.
Ką, negi fraglis negali turėti hobių be skalbimo ir virimo?
Suradau jį vieną, liūdintį, nuneštą to siaubingo vėjo.
Jis toks mielas, ar ne?
Priklauso nuo to, ką tau reiškia „mielas”.
Atgal. Atgal.
Taigi, koks jo vardas?
Nežinau.
Mėgstu sugalvoti vardus.
Marškiniai.
Žinot, ką? Paklausiu urvo.
Lanfordas.
Taip! Ėmė ir šovė man į galvą!
Mistika, ar ne?
Tau patinka, Lanfordai?
Gerai, pasodinkime tave, gerai?
- Štai. - Ką?
- Ką tu... - Greičiau!
Mano tiršta sriuba. Ką...
Ten.
Tas puodas dabar - užterštas. Gali pasilikti.
Eime, Lanfordai. Apžiūrėkime tavo naujuosius namus, gerai?
Smagu, kad Mokė rūpinasi tuo daiktu,
bet pažįsti Mokę.
Tikiuosi, kad ji neperlenks lazdos.
Moke, ką darai?
Lanfordui sunkiai sekasi užmigti,
tad panaudojau gongo meditaciją.
Garsu, bet labai efektyvu.
Vaje. Bet jei tai padės Lanfordui užmigti...
Kaip miela.
Paprašiau Pogio keletą valandų pagroti, kad Lanfordas geriau miegotų.
Dirbsi, dirbsi, dirbsi
Sodrus naujos dienos kvapas.
Pala, tai aš.
Praleiskite karalių.
Turiu treniruotis atremti įsibrovėlius, kurie taikosi apiplėšti mano karalystę.
Kokius įsibrovėlius?
Pavyzdžiui, fraglius.
Ir kitus.
Bet mano tėvukas mane mokė, kad jie neprilygs
tokiam įgudusiam karaliui kaip aš.
- Taip. - Taip ir norėjau.
Labas rytas, mano ridikėliai.
Ypač tau labas, Džeraldina.
- Jūs nenaudėliai, tuoj parodysiu! - Ei. Pala.
- Kas čia? - Bus va taip! Ir dar...
- Pa, ateik pažiūrėti. - Ir dar šitaip.
- Pa! Pa! - Bėgsit neatsigręždami...
- Pa. Pa. - ...jūs, nenaudėliai ir vagišiai.
Moke, Moke. Moke.
- Taip. Taip. - Moke. Moke.
Moke!
Ei! Tu pasikvietei mus tapyti.
Taip.
Atleiskit, atleiskit.
Tik nerimauju, kad Lanfordo vazonėlis kreivas.
Man jis atrodo tiesus.
Nebent aš pats kreivas!
O, ne.
Tau viskas gerai.
Lanfordui viskas gerai.
Jau tapykime.
Koks mielas.
Gerai, atleiskit.
Gerai, visi, darykite tiksliai taip, kaip aš.
Taip.
O, ne!
Ką gi, ką gi. Gerai.
- O, ne! - O, ne!
Nuostabu. Džiaugiuosi, kad atėjau.
Atleiskite, bet Lanfordas atrodo visiškai išsibalansavęs.
Rodos, jam reikia dar vieno akmens. Pažiūrėkim...
- Fraglių susirinkimas. - Taip.
Sakau, nuo tada, kai šis augalas čia atsirado...
- Taip. - ...Mokė daugiau apie nieką negalvoja.
Juk pažįsti Mokę.
- Ji mėgsta nerti stačia galva. - Taip.
Pamenat, kai ji susidomėjo stovėjimu ant rankų?
Moke?
Džiaugiuosi, kad tau smagu, bet praėjo jau 7 dienos.
Tu trukdai eismui.
Bet šįkart jausmas truputį kitoks, ar ne?
Ei, bičiuliai.
Buvau teisi. Lanfordas išsibalansavo.
Emocionaliai.
Manau, jis jaučiasi labai apleistas.
Taigi, pasidarysime asmenukę.
Taip, taip, taip. Ir...
Gražu. Taip.
Šaunuolis, Lanfordai.
Gerai. Taip, gerai.
Varpeliai nr. 831 pakabinti.
Toliau darbuojamės prie varpelių nr. 832.
Kaip tu nulipsi žemyn?
Rodos, tas varpelių garsas sklinda iš ten.
Ir, taip, aš turiu stetoskopą.
Mano pravardė - Daktarė. Man galima jį turėti.
Pala, ką? Negali būti.
Iš tos skylės?
Ten kažkas vyksta.
Turiu ten įlįsti. Dabar.
Pataisysiu galą.
- Moke? Moke, galiu tave sekundėlei? - Taip?
Žinoma. Tik paguldysiu Lanfordą miegelio.
Puiku. Metas čiūčia-liūlia, Lanfordai.
Moke, šaunu, kad taip rūpiniesi Lanfordu.
Žiūrėk čia, prašyčiau.
Čia. Susikaupk.
Aš nejuokauju. Man dėl tavęs neramu.
Dėl manęs? Kodėl?
Rodos nuo tada, kai čia atsirado Lanfordas,
tau daugiau niekas nerūpi.
Kodėl taip sakai?
Na...
Tu - vazonėlyje? Ką ten veiki?
Norėjau geriau suprasti, kaip jaučiasi Lanfordas,
tad mėgaujuosi gyvenimu dirvožemyje.
Moke!
Nebegalime taip gyventi.
Ką visa tai reiškia?
Tu tiesiog apsėsta to augalo!
Jo vardas - Lanfordas!
Ir noriu, kad jis jaustųsi saugus.
Jei nebenori taip gyventi,
tai ir nereikia!
Mudu su Lanfordu išeisime gyventi kitur!
Eime, Lanfordai.
Moke, tau nereikia...
Paskutiniai varpeliai nr. 924 pakabinti!
Gerai. Visi varpeliai pakabinti. Nustatykime vėjo kryptį!
Turiu pasakyti, viskas tiesiog tobula.
Ačiū dievulėliui. Mirštu iš bado.
Palaukit! Kodėl valgot šituos?
Valgykit pastatus!
Ką? Kokius pastatus?
Po galais.
Dramatiško lygio pavojus!
Pleištele, kodėl jie valgo varpelius?
Todėl, pone, kad aš buvau pasinėrusi į „Vėjo varpelių projektą”
ir pamiršau, jog reikia statyti ir pastatus.
Ak, Pleištele.
Nenuostabu, kad nauji dalykai įtraukia,
tačiau nereikėtų to daryti kitų dalykų sąskaita.
Nauja nešiojama radijo stotelė.
Labai įmantri ir su daug mygtukų.
Bet... Apie ką ten kalbėjom?
Jei esu nepageidaujama savo urve, gyvensime tavajame.
Lanfordai, būsime tik mudu.
Nežinau Ar tai tavo dygliuoti lapai
Ar aštrūs dantukai balti
Bet tikrai žinau, kad mano draugas esi
Ir man to pakanka
Bėda tik ta Kad esam per geri draugai
Mes papildome vienas...
Ir nieko daugiau Mums nereikia tikrai
Tobula harmonija
Būsi geriausiu draugu amžinai
Mes dviese, ir mums gerai
Nėr ką sakyti Mes tinkame labai
Esame panašūs Kaip du vandens lašai
Būsi geriausiu draugu amžinai
Mes dviese, ir mums gerai
Žinai, ką, Lanfordai? Ir aš taip jaučiuosi.
Taip. Taip. O, taip. Taip.
Taip, aš nejuokauju!
Ir nieko daugiau Mums nereikia tikrai
Tobula harmonija
Būsi geriausiu draugu amžinai
Mes dviese, ir mums gerai
Pati nebūčiau geriau pasakiusi.
Mes dviese
Palauk, tai Mokė tiesiog išėjo?
Aha.
- O ji bent pasiėmė užkandžių? - Nea.
Ne!
Žinot, man neramu. Kas jai darosi?
Galbūt ji tikrai jaudinasi dėl to vėjo.
Taigi, ji jaudinasi dėl Lanfordo, kad nesijaudintų dėl vėjo.
Ji susitelkusi į Lanfordą, kad nereikėtų jaudintis dėl vėjo!
Taip, tą supratom.
- Bet džiaugiuosi, kad tu irgi. - Taip.
Taigi, kaip mes ją ištrauksime?
Na...
Gal mano dėdės Meto atvirlaiškyje bus kas nors parašyta.
Šįkart padarysiu išimtį, nes tikrai labai reikia.
- Vieną kartą. - Taip.
„Brangus sūnėne Gobai...”
Neseniai atsidūriau pačiame įdomiausiame urve -
kvailų padarų tyrinėtojų akademijoje.
Klasėje stovėjo pati geriausia įranga,
bet vargšeliai kvaileliai nežinojo, ką su ja veikti.
Tau reikia pagalbos.
Vienas atsidavęs tyrinėtojas įstrigo smėlio simuliatoriuje.
Laimei, parodžiau jam, kaip reikia daryti.
Ne. Ne. Žiūrėk ir mokykis.
Matai? Paprasta.
Likusią dienos dalį praleidau dalindamasis sunkiai įgyta patirtimi.
Kaip prisijaukinti pavojingas gyvates...
Kaip man iš čia ištrūkti?
...ką daryti, kad tave iškeltų gerbėjas...
Ačiū. Ačiū.
...ir kaip ištrūkti iš sudėtingų situacijų ramiai ir protingai.
Kur aš? Šis urvas dvokia.
Ei!
Gerai padirbėjai. Užskaitau.
Mano patirtis buvo tiesiog neįkainojama jauniesiems tyrinėtojams.
Ir jie tikrai man rodė pagarbą.
Matai, kartais kitam gali padėti
vien parodydamas, kad esi patyręs tą patį.
Ei.
„Taigi, pridedu artefaktą, kuris padės pagerinti Roką,
ir išsukti tyrinėtojus iš sudėtingos situacijos: čiuptukas-giebtukas.
Myliu, tavo dėdė Metas Keliauninkas.”
Primena milžinišką kojinę.
„P. S. jei tas kepurėtasis sakys, kad ji primena milžinišką kojinę,
būtinai pasakyk jam, kad tai žymiai daugiau.”
Fui.
Laimei, aš turiu savo nešiojamą nukenksminimo akmenį.
Gerai, taigi, tavo dėdė atsiuntė kojinę.
Man teks sugalvoti, kaip ji galėtų padėti.
Ne, Rede. Argi nematai?
Jis pasakė, kad kas nors, kas patyrė,
ką išgyvena Mokė, turėtų su ja pasikalbėti.
Kas nors, kas žino, ką reiškia slopinti nerimą, koncentruojantis į kitus dalykus.
Ar ką nors pažįstame?
Kas?
Ir tuomet supratau, kad spalvos turi skonį.
Suprantu!
Sveikas, Būberi.
Jei Redė atsiuntė tave, kad parvestum mane atgal, gali nesivarginti.
Dabar man rūpi tik Lanfordas.
- Puikiai suprantu. - Ir nesvarbu, ką...
Pala, tikrai?
Visuomet lengviau susitekti į dalyką, kurį kontroliuoji.
Pameni, po to, kai urve kilo drebėjimas,
ėmiau skalbti nesustodamas?
Tryniau ir tryniau,
tryniau ir tryniau, ir try...
Taip, suprantu. Tikrai daug trynei.
Taip. Tiek skalbiau, kad visas mano urvas paskendo burbuluose.
Buvau įstrigęs.
Ir ar pameni, kas man padėjo išsivaduoti, Moke?
- Kas? - Tu.
Ir man to reikėjo.
Nieko blogo pripažinti, jei tau blogai.
Tuomet viskas ims gerėti.
Ak, Būberi. Man tikrai negerai.
Tas vėjas tikrai mane išgąsdino,
tad įsikabinau į Lanfordą, kad negalvočiau apie jį.
O dabar jaučiu, tarsi skęsčiau.
Gerai, kad tą pripažįsti,
- nes tu iš tiesų skęsti! - Žinau!
Tarsi išties skęsčiau perkeltine prasme.
Ne, ne. Tu išties skęsti! Tu stovi smengančiame smėlyje.
Nagi, laikykis už čiuptuko-griebtuko.
- Už ko? - Čiupk kojinę!
- Štai. - Gerai.
Gerai, gerai.
O, ne. Aš slystu.
- Nesijaudink, Moke. - Mes čia!
Taip. Visi, tvirtai įsikibkite. Traukiam!
Nagi.
Jau beveik.
Labai jums ačiū. Buvo labai baisu.
- Buvo labai baisu. - Taip.
Man reikės kažkur nukreipti mintis, kad nusiraminčiau.
Kažkas išsipurvino.
- Trinam, trinam, trinam. - Ak, Būberi.
- Še tau, nenaudėli. Įsibrovėli! - Pa. Pa!
- Pa! Pa! - Niekad nebesugrįžk į mano valdas.
- Noriu pasakyti... - Mano mielasis karaliau!
Klausau, brangioji.
Tavo sūnus visą dieną bando atkreipti tavo dėmesį.
Turėtum garsiau kalbėti, vyruti.
Pa, pažiūrėk, ką radau.
Braškės!
Žinojau, kad įsibrovėliai jau čia.
Tos įžūlios akys, raudoni žandai ir žali šalmai.
Šaunuolis, sūnau.
Braškės įsibrovė į mūsų daržą.
- Atsikratykime jų. - Taip.
Mano berniukai taip gražiai sutaria.
Žinoma. Pagaminsiu mėlynojo sūrio ledinukus.
Taigi, nieko nematau.
Nieko negirdžiu.
Neužbaigiau savo turbinos modelio.
Ir užstrigau.
Taip, juokinga. Gal padėsi?
Ak, Sproki, taip bijojau, kad teks mokyti tuos vaikus,
jog stengiausi užsiimti kuo kitu.
Bet žinai, ką?
Pasisiūliau mokytojauti ne šiaip sau.
Noriu gerų pokyčių.
O jų nebus, jei gulėsiu įstrigusi sienoje.
Ačiū, kad mane ištraukei, Sproki. O dabar grįžkime prie turbinos.
Tarsi toje skylėje būtų kas įdomaus.
Ar turit planus?
Čia.
Čia - atnaujinti planai.
Ak, Rede. Vis galvoju, kas būtų, jei vėjas nuneštų mane?
Na, tuomet aš irgi būčiau šalia.
Ir, ei, galime bet kada nueiti aplankyti Lanfordo.
Žinai, ne toks jis jau ir blogas.
Kaip smagu, kad taip galvoji.
Nes Lanfordas vis tiek gyvens su mumis.
Už lango.
Nuostabu.
Sveika, Rede.
Gera. Tiesa, Lanfordai?
Išvertė Akvilė Katilienė