Dejo - rūpes zūd
Raizēsimies citu dienu
Mūzika lai skan
Pie mums Fraglrokā
Strādā - rūpes zūd
Dejosim mēs citu dienu
Lai fragliem labi skan!
- Mēs - Gobo. - Mokija.
- Vemblijs. - Būbers.
Reda.
Junior!
Sveiks!
Mans redīss!
Dejo - rūpes zūd
Raizēsimies citu dienu
Mūzika lai skan
Pie mums Fraglrokā
Pie mums Fraglrokā.
Uzmanību!
Visiem uzmanību! Beidziet darīt, ko darāt, un ieklausieties!
Vai varu klausīties no šejienes?
- Jā, protams. - Paldies.
Draugi! Ik gadu es vienu dienu
nolieku malā savas nepārvaramās bailes...
Ne pārāk tālu, jo man tās tomēr jāredz,
bet pietiekami tālu, lai sarīkotu šo kulinārijas pasākumu.
- Nu! A-ha. - Vienīgās, nepārspējamās...
Redīsu dzīres!
Paldies, Vemblij. Es jau gribēju to sacīt.
- Katrā laikā, šefpavār! - Jā, Redīsu dzīres.
Vienīgās vakariņas un šovs, kur šovs ir pašas vakariņas.
Tā. Tagad man vajadzēs vēl dažus redīsus pēdējiem akcentiem.
Bongo!
Piedod! Tie ielēca man mutē.
Un tieši šodien!
Nu ko! Palūgšu, lai Mokija ātri aizskrien pēc redīsiem.
Ei! Kas tas...
- Ei! Es gribēju to apēst. - Nevar...
Tie jocīgie putni te ir kopš vētras.
Vienu redzēju, ejot ķiķināšanas pastaigā.
- Ķiķināšanas pastaigā? Kas tā ir? - A-ha. Pagrūti izskaidrot.
Es pastaigājos un ķiķinu.
Nekā cita arī nav.
- Dzirdēju, ka mani gaida redīsu dēļ. - Jā. Labi.
Uzgaidi! Aiziešu uz gorgu dārzu un būšu atpakaļ.
Redzi? Bučas un dungošanas pastaiga.
- Ļoti moderni. - Skaidrs. Jā.
Zobiņ, esmu mājās.
Un es atvedu draugu.
Vai Dokbotu atceries?
Sveiks, Zobkat! Ir ļoti labs puika, suns, puika.
Puika, suns, ļoti labs.
Neuztraucies! Viņš te nav, lai tevi pieskatītu.
Otrreiz es tev to nenodarītu.
Vispār es viņu pārprogrammēšu.
Dokbots samiegojas.
Zini to skolu, kurā mācu?
Lai gan es, protams, esmu forša,
man noderētu kas tāds, kas bērniem liktu pievērsties stundai.
Un kam gan nepatīk robots!
Dokbots būs otrs skolotājs. Mans karsējbots.
Likšu viņam teikt: "Laba doma, Doka. Vēja enerģija ir traki forša.
Ei, kur tu dabūji to moderno kombinezonu?"
Forši, ne?
Uzskatīšu to par "jā".
Tagad man viņš pilnīgi jāizjauc un jāpārbūvē.
Arī jāpārprogrammē, lai būtu forša jauna balss, ko viegli atskaņot.
Palīdzēsi?
Labi, dīva. Kā vēlies.
Junior!
Šķiet, teicu, lai tiec no tām sarkanajām vaļā.
Es tiku, Pā, bet tās izauga no jauna.
- Neuztraucies! Es to nokārtošu. - Mīļš dēls.
Smuks kā muca.
Ja tev mani vajadzēs, es iekšā pielaikošu stilīgus kroņus. Jā.
Visu labu, sarkanās! Atā!
- Čau, Junior! - Mokij!
Ko? Vai tur viss kārtībā, dēls?
Es... Jā, kā tad, Pā.
Atvaino!
Jauns kreņķis. Mēs ar tevi esam draugi, bet Pā to nedrīkst zināt.
Sarežģīti.
Tas nekas. Es paņēmu savus redīsus un nu aizeju.
Nezināju, ka te augšā aug zemenes.
- A-ha. - Kad pirmoreiz nogaršoju zemeni,
tas bija tā: "Mammīt, saldo mutīt!"
Jā. Pā liek tikt no tām vaļā.
Ei!
Vai negribi tās paņemt un pacienāt fraglus?
Tiešām? Paldies.
Labi.
Būs vairāk, nekā spēju panest, bet paldies.
A-ha.
Atā, sarkanās!
Ei, Reda!
Labi, ka rezervēji vietu Redīsu dzīrēs.
Jā, tu mani pazīsti.
Kad Būbers metīs redīsu zupu, es gribu būt tur, kur ir šļakatas.
Jā.
Ei, varens pončo. Man patīk pončo.
Kaut man būtu pončo!
- Man tev ir slikta ziņa, draugs. - Jā.
Tev tas vairs nav jāvēlas, jo es tev to dabūju!
Pončo, pončo, pončo!
Labi. Vispirms - visu iecienītais
redīsa vulkāns.
- Bet man tiešām vajag... - Mokiju, kas atnesīs redīsus?
Tas ir izdarīts.
Un atnesu ne tikai redīsus.
Vai zināji, ka gorgu dārzā aug zemenes?
Ej tu nost! Lūdzu, neej! Man prieks, ka te esi.
Tikai esmu pārsteigts.
Paldies, Moka, bet zemenes vari paturēt.
Šodien galvenais ir redīsi.
Man divreiz nav jāsaka.
Lai veicas, Būber!
Esi gatavs, šefpavār?
Lai notiek!
Vai esat gatavi redīsot ar Būberu?
Redīsa vulkāns.
Zemenes.
Te to ir tik daudz!
Tās ir tik jaukas!
- Un sulīgas. - Jā.
Atvainojiet!
Šai pusē notiek šovs.
Vai jūs, lūdzu, nepaskatītos šurp?
- Tiešām. Cik garšīgas! - Jā.
Lai paliek!
Zemenes. Drīzāk cūcenes.
Ko mēs par tām vispār zinām?
Varbūt tās ir tīrais posts.
Cik aizraujoši!
Šī tā sauktā zemene ir perfekts jauns celtniecības materiāls.
Sūti uz ražošanu!
Visu cieņu, Arhitekt, bet es tā nedarītu.
Tā varētu būt milzu kļūda.
Nu, šis ir sarežģīti.
Esmu sajūsmā par būvēšanu no šīm ogām, bet tu esi pret.
Ko lai darām?
Ja nu mēs visu darītu ar mēru?
Mērdūzere!
Ojē!
Es teiktu: pirms pieņemam lēmumu par šīm zemenēm,
aizsūtīsim tās uz Pētniecības un izstrādes nodaļu.
Nav iebildumu.
Ei, esmu Pētniecība.
Izstrāde. Prieks sadarboties.
Viņi šķiet supergudri.
Ei, ak te tu esi! Mēs par tevi uztraucāmies.
Gobo pat aizgāja pēc jaunākās lietas no tēvoča, lai tevi uzmundrinātu.
Nezinu, Vem. Šķiet - esmu neuzmundrināms.
Ko?
- Nu labi. - Jā.
Zemenes. Drīzāk cūcenes.
Ko mēs par tām vispār zinām? Varbūt tās ir tīrais posts.
Ei! Tā teicu es.
Ko mēs par tām vispār zinām? Varbūt tās ir tīrais posts.
Pag! Kas te notiek?
Ko mēs par tām vispār zinām? Varbūt tās ir tīrais posts.
Ko? Vai jūs atkārtojat visu, ko dzirdat?
Kā tādi atkārtotājputni?
Zemenes fragliem ir kaitīgas.
Tā teica putns, un es putniem ticu.
Tev taisnība.
Zemenes vairs neēdīšu.
Cerams, ka Būbers vēl rīko Redīsu dzīres.
Iesim atpakaļ uz tām!
Jā. Iesim atpakaļ uz tām! Patiesi.
Ņemos jau stundām, Zobiņ,
bet Dokbots neko neieraksta.
Kuram tā likās laba doma?
Labi. Pamēģināšu vēlreiz!
Es pateikšu savu tekstu par mainīgajām vēja plūsmām.
Tad Dokbots teiks: "Laba doma, Doka. Esmu gar zemi."
Nekā!
Kāpēc tu to nespēj?
Nekas tev nesanāk. Savācies!
Vismaz vienu es daru labi - ēdu zemenes.
Tātad arī dumjās radības ēd zemenes?
Neuztraucies, Zobiņ! Es tev vienu pataupīšu.
Nākamreiz.
Apēdu visas.
Ei, Būber, tavas dzīres ir tiešām dzīrīgas.
Šķiet, ka fragliem patīk.
Šķiet, viss norit labi.
Nu, tevi jau nu zemenes nepārspēs. Vai zināji, ka arī dumjās radības tās ēd?
Dumjās radības ēd zemenes?
Tā dēļ arī man tās gribas ēst.
- Kā tad! Ejam sameklēt! - Jā.
Tas ir ļoti interesanti, Gobo.
Atvaino uz brītiņu!
Zemenes ir no Ārpasaules. Kā lai tām uzticamies?
Perfekti.
Zemenes ir no Ārpasaules. Kā lai tām uzticamies?
Zemenes ir no Ārpasaules.
Kā lai tām uzticamies?
Ko? Protams, ka varam tām uzticēties.
Tās atklāja mans tēvocis.
Un zemenēm ir skaista krāsa un laba garša. Man tās patīk.
Zemenēm ir skaista krāsa un laba garša. Man tās patīk.
- Vai putns atkārto, ko teicu? - Liekas - tā ir.
Zemenēm ir skaista krāsa un laba garša.
- Man tās patīk. - Malā!
Zemenes ir no Ārpasaules.
Zemenēm ir skaista krāsa un...
Vai esam gatavi zemeņu materiāla testiem?
Sākt pētniecību!
- Un izstrādi. - Nuja.
Zemenes presēšanas tests pēc trim, divām...
Man nošļakstīja tērpu.
Nu beidz!
Tas ir šļakatu tērps. Tam jau tas domāts.
Turpinām!
- Par daudz! - Ak vai!
- Zemenes rada stresu.
- Pierakstīts. - Pierakstīts.
Taču ir arī garšīgas.
- Pierakstīts. - Pierakstīts.
Labi, ka zinām.
Redīsi rullē, zemenes - nulle!
Zemenes es slavēju. Redīsus es neēdu.
Bet, draugi! Vienosimies! Nešķelsimies! Ar to vajadzētu pietikt.
Malacis, Mokij.
Lai dzīvo zemenes!
Atvainojiet, bet zemenes ir sarkanas kā es.
Redīsi arī.
- Jā. - Jā, bet zemenes ir sarkanākas!
Zemenes!
Redīsi!
Zemenes
- Mīkstas tās un saldas ir - Jā, ir
Neko citu baudīt Negribēsies vairs
- Tās - zemenes - Zemenes
Labākas tās, nekā šķiet
Un tās nav netīras Un rozīgas
Redīsi
- Tie zināmi mums sen - Jā, sen
Tie ir garšīgi Un nav tas nekas jauns
Viss saprotams
Redīsi Labāki tie, nekā šķiet
Un nav tie noklāti Ar sēklām pretīgām
Taču zemenes
- Zemenes ir košas - Zemenes ir košas
Bet redīsi
- Redīsi - barojoši - Barojoši
- Zemenes - Redīsi
Daudz labāki nekā
- Redīsi - Zemenes
Redīsi
Neēdīšu otru es vairs Bet tikai
- Zemenes - Redīsus
Vislabāk man garšo Redīsi
- Zemenes - Redīsi
Neēdīšu otru es vairs Bet tikai
- Ze... - Tā, acumirkli!
Salīgsim nu mieru! Nav jāizšķiras tikai par vienu
Zemenēm un redīsiem
Ir katram savi labumi
Un sliktumi Bet tie abi uz maizes ir baudāmi
Par to mums jāstrīdas nav Var katram būt savas domas
Tā ir ļoti laba doma, kuru es tagad ignorēšu.
- Zemenes - Redīsi
- Daudz labāki nekā - Redīsi
- Zemenes - Redīsi
Neēdīšu otru es vairs Bet tikai
- Redīsus - Zemenes
Zemenes! Zemenes!
Ak nē! Nē!
Tikai redīsi. Redīsi, redīsi!
Ko esmu izdarījis?
Ak vai!
Beidzot miers un klusums.
Dodiet ceļu!
No tiem atkārtotājputniem jau sāk sāpēt galva.
Reda, šī ir vienvietīga paslēptuve.
Te esam tikai mēs divi.
Parūmējies!
- Atnācu pabūt mierā. - Un klusumā.
Ak vai!
- Te ir mājīgi. Man patīk. - Man ne.
Te ir ļoti šauri.
- Vēl trūkst tikai Vem... - Čau!
Vispār es te biju pirmais. Tikai cietu klusu. Jā.
Viss šķiet izsists no līdzsvara.
Kā mēs te nokļuvām?
Jā. Kā tas viss sākās?
Tā ir mana vaina. To izdarīju es.
Lūdzu, te neelsiet!
Mums tam nav gaisa.
Tu redzēsi, Šķelttapa.
Pēctecībai un Izstādei būs lieliskas ziņas par būvēšanu no zemenēm.
Ir Pētniecība un Izstrāde, ser.
- Viņi savu vārdu teica tik daudz reižu! - Patiesi.
Un esmu diezgan droša: viņi pateiks, ka zemenes ir sliktas.
Man ir galīgais ziņojums par zemenēm.
Vai tu to nolasīsi vai...
- Protams. - Jā.
Tātad mūsu pētniecība...
- Un izstrāde. - Jā, protams.
Noteica, ka zemenes ir...
Jā?
...normālas. Tās ir normālas.
Ko? Ko tas nozīmē?
Nu, būvēšanai tās īsti neder,
bet tās arī nav kaitīgas.
Patiesībā tās ir garšīgas.
Un no augšiņām iznāk svētku cepurītes.
Superjautri, ne?
Tad mums abiem nebija taisnība?
Un abiem bija.
Šķelttapa, tava piesardzība palīdzēja mums iztikt bez jucekļa.
Un jūsu aizrautība apturēja mani, kad gribēju neņemt zemenes vērā.
Man prieks, ka savus vārdus papildinājām ar pētniecību.
Un izstrādi, lūdzu!
Tās ir diezgan labas.
Un es izskatos smukāk nekā jebkad.
Man patīk.
Būber? Kāpēc saki, ka tā ir tava vaina?
Jā.
Nu, sākumā tas bija netīšām,
bet tad sapratu, ka varu izmantot putnus, lai kaitētu zemenēm
un palīdzētu Redīsu dzīrēm.
Laikam baidījos, ka redīsus aizmirsīs.
Varbūt domāju, ka aizmirsīs arī mani.
Nezināju, ka viss izvērtīsies šādi.
Vai zināt? Es zemeni pat neesmu nogaršojis.
Ko?
Tu zemeni neesi nogaršojis?
Būber, ne tu vienīgais izmantoji atkārtotājputnus.
Arī es izteicu vārdus, ko gribētu atsaukt.
Ei, nav vietas pagātnes apcerēšanai, un vispār nekam te nav vietas.
- Piebāzts. - Jā.
Ei, man ir tēvoča Meta pastkarte, lai uzmundrinātu Būberu.
Tad viņam to nevajadzēja, bet varbūt mums to vajag tagad.
Ja visi saspiestos kopā,
varbūt es varētu tikt ārā, pirms...
"Sveiks, brāļadēl Gobo un draugi!"
Nesen es atklāju kaut ko absolūti iespaidīgu.
Dzīvīgu un brīnumainu mazāku dumjo radību kopienu.
Viņu neparastā galvas forma piešķīra viņiem neticamu ātrumu.
Sveiki, spicgalvji!
Tad ieraudzīju satriecošu skulptūru
par godu šiem spicgalvainajiem dumiķiem.
Tā bija skaista un tieši man ceļā.
Kur tad lai sēžu es?
Es mierīgi palūdzu, lai kāds to no galda noņem.
Novāciet to no ceļa! Nē! Ātrāk! Novāciet to...
Zināju, ka esmu ietekmīgs,
bet nezināju, cik liels spēks ir maniem vārdiem
vai pie kādām sekām tie var novest.
Mani vārdi netīšām bija izraisījuši haosu un postu.
Nē, jūs mežoņi! Gribēju, lai to pārvieto, nevis iznīcina.
Nē! Izbeidziet! Viss galā. Ak tu dieniņ! Ejiet...
Lai gan atsaukt savus vārdus nevarēju,
es varēju pateikt jaunus vārdus, lai visu vērstu par labu.
Piedod! Man vajadzēja piedomāt pie tā, ko saku.
Es negribēju, lai tā notiek.
Mani jaunie vārdi ļāva atgriezties priekam un mieram,
un pat nelielam saldumam.
Paldies.
Un tā, strādājot pie tā, lai Fraglroku uzlabotu,
es nosūtu šo lietu tev, jaunais Gobo.
"Tā atgādinās, ka vārdi var postīt,
bet var arī dziedināt.
Ar sveicieniem - tēvocis Ceļotājs Mets.
P. S. Konfekte ir lieliska."
Viņam taisnība.
Mums ar vārdiem viss jāvērš par labu.
Ei!
Paziņosim to visai Fraglrokai!
Jā, ejam!
- Jā. Jā, kā? - Kā?
Varbūt, ja es pakustinātu asti... Nē. Tā ir mana pēda.
- Paga! - Jā.
Pag, darīsim to uz "viens, divi, trīs"!
Es tevi vēroju, draugs. Nomierinies!
Ei! Liec to n... Tūlīt... Nē. Aiziet!
Fraglu mīlestība atgriezusies. Padod tālāk!
Gaumes atšķirības nedrīkst radīt naidu. Padod tālāk!
Gaumes atšķirības nedrīkst radīt naidu.
Padod tālāk!
Jā, dziedēšana izdodas. Padod tālāk!
Jā!
Tālāk dod!
Tad, kad saule spīd Un ir priecīgi
Sirds to izbauda Tad to
Tālāk dod!
Tad, kad sajūta Tev ir labākā
Un to saproti Tad to
Tālāk dod!
Kad mīlestību atdodam Atpakaļ to saņemam
Ko atdevi, tas tagad tavs Kad tu
Tālāk dod
Dāvanu tev dāvinu
Pēc tam dāvināsi tu
Dodot atkal saņemam Tāpēc
Tālāk dod!
- Tālāk dod! - Tālāk dod!
- Vēlies to - Vēlies to
Lai dari citiem labāko
- Tālāk dod! - Tālāk dod!
- Kad tas prom - Kad tas prom
Veiksmi tas tev atnesīs
Kad mīlestību atdodam Atpakaļ to saņemam
Ko atdevi, tas tagad tavs Kad tu
Tālāk dod
Dāvanu tev dāvinu Pēc tam dāvināsi tu
Dodot atkal saņemam Tāpēc
Tālāk dod!
Jauki! Tas bija labi, Mokij.
Lai paliek, Zobiņ! Es padodos.
Kāpēc tu to nespēj?
Nekas tev nesanāk. Savācies!
Ei, neviens ar mani tā nerunā.
Tikai es.
Pirmkārt, tas strādā. Un, otrkārt...
nevienam citam es tādus vārdus neteiktu.
Tad kāpēc lai es tos teiktu pati sev?
Šīs sievietes varones zina, ka mūsu vārdiem ir spēks,
un pozitīvi vārdi var padarīt pasauli labāku.
Pozitīvi vārdi
Padara pasauli labāku Labāku
A-ha.
- Nu, draugs... - Jā?
...šķiet, ka Fraglrokā atkal ir saskaņa.
Zemenes fragliem ir kaitīgas.
Dažreiz, kad kaut kas ir palaists vaļā,
tas pavisam neizzūd. Kā zupas smarža.
Varam mācīties no savām kļūdām un izturēties pret citiem ar mīlestību.
Tas ir skaists kronis, Pā.
Šis vecais kronis? Tas mētājās kaut kur skapī.
- Zemenes fragliem ir kaitīgas. - Ko?
Zemenes fragliem ir kaitīgas?
Beidzot tiku vaļā no pēdējās zemenes.
Junior, plānu maiņa.
Sastādi vairāk zemeņu!
- Labi. Ķeros klāt, Pā. - Jā.
Mēs tiem fragliem parādīsim.
Tu vari, draugs.
Būber!
Esat droši, ka tā ir rūpīgi notīrīta?
- Jā. - Jā!
Tagad, lūdzu, beidz uz to skatīties un ēd!
Tā ir sajūta. Tā ir pieredze.
Meties iekšā!
- Labi. - Jā.
- Tā ir... - Jā?
Tā ir normāla.
Tā ir gluži normāla.
Tulkojusi Inguna Puķīte