С танци победи грижите, за друг ден ги остави.
Нека музика звучи във Фрагъл Рок.
С работа победи грижите, танците за после остави.
Дай на фрагълите веселба.
Гобо. - Моки.
Уембли. - Бубър.
Ред.
Младши! - Ехо!
Репичката ми!
С танци победи грижите, за друг ден ги остави.
Нека музика звучи във Фрагъл Рок. Във Фрагъл Рок.
В коя книга бяха данните за вятъра?
Ето я. Заглавието й е "Вятър работа". Подвеждащо е, защото не е леко четиво.
Какво гледаш? Това не съм ли аз на шоу за таланти в първи клас?
Леля Една ли го е качила? Защо, лельо?
Колегите ще ме видят, а вече съм сериозен учен,
а не песнопойка, тоест певица.
Глътнах си граматиката.
Не го пускай пак.
Недей.
Благодаря за помощта в избора на шапка за Ланфорд, Уембли.
Благодаря. - За нищо, Моки.
Винаги избирам шапките на Гобо. Лесна работа - всички са хубави!
Ланфорд, коя искаш? Тази или тази?
Добър избор.
Моки, виж.
Старият ми халат!
Колко спомени имам с него. - О, да. Липсва ми този халат.
Защо си го сменила?
Трудно е за обяснение. Нещо ме подтикна да направя промяна.
Нови дрешки, гел за коса.
Видя ми се правилно. Исках да изразя себе си.
Да изразиш себе си?
Каквото и да правиш, не бива да го правиш, защото сега ще вдигнем фрагълска пирамида.
Какво? - Ще гоним рекорд, хайде!
Фрагълска пирамида. Ланфорд, ще викаш за мен.
Моки! Моки! - Ей сега идвам.
Имам идея.
Здрасти, Ред, аз съм Поги!
Добре, Поги. Само мирувай.
Паднем ли, ще се простим с рекорда!
Засечи време, Сладкодумке.
Чакай да си взема очилата пясъчен часовник.
Не виждам нищичко през пясъка.
Просто ще броя.
Едно мъргълсипи, две мъргълсипи...
Привет. Страхотна пирамида!
Уембли, ти ли си?
Да. - Гледайте напред!
Беше забавно. Чао, Ред.
Бяхме така близо до рекорда. - Не знам колко близо.
Уембли, защо го направи?
Не знам. Сглупих.
Отначало!
Искаш ли този път да участваш, Уемб? Уемб?
Какво си въобразявах?
Да, какво си въобразяваше? - Исках да опитам нещо ново.
И видя ли какво стана?
Развали пирамидата.
Това не е правилният начин да бъдеш Уембли.
Да.
Ех, пусто! Пропуснах ли пирамидата? Взех новия артефакт от чичо Мат.
Картичка от Мат.
Думите му са поезия, а мустакът му - песен.
Давай, чети.
Тъкмо щяхме да правим пирамида. - Чети!
Добре де.
Така. "Скъпи племеннико Гобо..."
Аз съм фрагъл, който приема трудностите с достойнство.
Обувката ми е скъсана. Какво да правя?
Опитен изследовател като мен знае правилния път.
Извинете, госпожо, къде са обувките?
Но в открития Космос някои места объркват и мен.
Ръчкави нещица и розови дипли?
Как да намеря каквото ми трябва в този хаос?
Намесих се, за да въведа ред.
Ето, ти отиваш тук. Чудесно, ти си там. Вече всичко е подредено.
Наградата беше, че намерих каквото търсех.
Дръж. Тя носи моя номер.
Ето.
Понякога смели изследователи като мен помагат на глупавите създания.
"Изпращам старите си обувки да те вдъхновяват
да не спираш да изследваш нови неща, дори да те объркват."
Да, добре.
Стига, не е толкова зле.
Ще взема да ги оставя някъде супердалеч, а?
В Далечната зала може би. - Достатъчно далеч ли е?
Връщам се за нула време. - Чао, Гобо.
Липсвах ли ви? - Отивай.
Този път отивам.
Хей, приятели.
Гобо ще се запилее задълго, да му направим парти за добре дошъл.
Чудна идея. Явно трябваше да е изненада,
но ще се правя... - Разкарай вонящите обувки!
Ето.
Вонята не се маха.
Хайде, точно така.
Не искам опашка. Ще слегнеш ли?
Ехо, новина!
Гобо отива в Далечната зала и ще му спретнем парти.
Супер. - Виж се, още си на опашка.
Знам. Сложих от гела ти и сега не спада.
Уембли, това е лепилото за саксията на Ланфорд, здраво лепи.
Моки! Какво ще правя? - Трябва ти вода от река Сладководка.
От Сладководка?
Добре, отивам преди партито на Гобо.
Беше прав, Ланфорд.
Гелът за коса и лепилото си приличат. Трябва да въведа ред.
Преди малко яде.
Днес е празник за Младши.
Честит 500-тен рожден ден, горгонзолче.
Синко, когато горг стане на 500 г.,
той минава през древния ритуал, наречен Ден на сандъка.
Разкажи интересна случка, татко. Моля те! - С радост.
Преди много горгски години предците ни намерили сандък в гората.
Единият казал: "Не можеш да влезеш".
"Мога", казал другият. И се напъхал.
Но после и първият поискал да влезе в сандък.
Намерил друг сандък и се мушнал в него.
Всички ахнали от възторг.
Оттогава на 500-ния рожден ден на горг пресъздаваме тази традиция.
Трябва да избереш сандък - този или този.
Но как да избера? - Просто е, синко. Залавяй се.
Избирай по-бързо, че ми се ядат лучени кексчета.
Да не си посмял!
Никакви кексчета преди церемонията.
Значи трябва само да избера сандъка, който да покаже на света кой съм...
завинаги?
Да.
Слушайте, парти фрагъли. Да напишем "Добре дошъл, Гобо".
Бубър! Как са пайовете от репички?
Супер са, обаче неколцина от нас искат с ягоди.
Ами туй ми харесва.
Затова правя и ягодови пайове.
Пайове с плодове? Откачена работа.
Да изрепетираме поздрава.
Едната половина крещи "Го", другата - "Бо".
Фасулско. Изберете страна и се разделете, фрагъли.
Да видим.
Аз само...
Аз съм Поги. - Ами да.
"Го" ли ще викаш, или "Бо"?
Трябва да избереш.
Ще донеса още украса.
Това не беше един от вариантите, но добре.
Чао, Ред.
Трябва да стигна до река Сладководка. - Побързай.
Искам отново да съм истинският Уембли. - Но как изглежда той?
Проблем дойде ми на главата.
Всичко много го обмислям, искам вече да се спра.
Кой съм - вече хич не знам,
каша ми е в главата, недоумявам каква е хавата.
Стигнах учудващо далеч
и не съм това, което бях. - Което е бил.
В последно време се терзая и просто не знам.
Кой съм аз? - Кой е той?
Знам ли.
Исках нещо ново да опитам.
Червеното ми е зелено, а зеленото ми - синьо, ох!
Как исках с онзи халат да съм готин за вас.
Но съвсем се обърках и станах за смях.
Стигнах учудващо далеч и не съм това, което бях.
Което е бил.
В последно време се терзая и просто не знам.
Кой съм аз? - Кой е той?
Кой съм аз?
Не знам.
Идея си нямам.
Кой?
Не те искам.
Успях. Отново съм като преди.
Може да си какъвто поискаш. Харесваше ми как изглеждаше.
Поги. Откъде се взе?
От Фрагъл Рок.
Да, но какво търсиш тук?
Ред каза да избирам между "Го" и "Бо",
но не съм никое от двете, може би нещо средно.
Освен това дойдох за украса.
Значи уемблираш. Самият аз съм колебливко.
По името ми личи.
Не уемблирам, аз съм Поги!
Ще ми помогнеш ли да взема украса от Брокатко Велики?
Велики кой?
Брокатко. Страхотен е и има най-хубавия брокат.
Ще видиш. - Добре.
Къде е брокатът? Виждам само сив камък.
Вгледай се отблизо, слънчице.
По-близо.
Още.
Съжалявам. Пропуснах да кажа, че камъкът се върти.
Здравейте! Аз съм Брокатко Велики. Викайте ми Джиджи.
Гладнички ли сте? Яли ли сте, да ви гостя?
Няма нужда, Джиджи.
За някой на име Брокатко, не се обиждай, страхотно изглеждаш,
не си особено брокатест.
Някои от нас изглеждат както се очаква.
Други - не.
А някои дори не искат.
Слушайте, симпатяги, вие сте си вие, не каквото виждат другите.
А аз съм Брокатко Велики!
Заповядайте в Брокатения глобус!
Брей! Не е за вярване.
Как така не съм...
Брей, брей!
Да, върхът е. Вълшебство.
Събуйте се, моля. Внасяте прах. - Добре.
Дори не съм обут.
Да започвам значи. Кой от двата сандъка е подходящ?
Ще почна с теб.
Не е за мен.
Не че гледам, но пробвай другия сандък, по-добрия.
И с този нещо не е наред.
Сандъците са само два,
така че явно трябва да остана в този.
Недей да бързаш.
Не ми трябва повече време.
Не ми е удобно в никой от сандъците.
Един последен път.
Бо! - Го!
Успяхме!
Не! Като дойде Гобо, ще свирна със свирката.
Тази страна казва "Го", другата - "Бо". Дузърите пускат конфетите
и така ще изненадаме него-о-о!
Бо! - Не сега.
Мисията е изпълнена.
Джиджи, съжалявам, че чак сега виждам.
Зашеметяващ си! - Такъв съм.
Виж сега, зашеметяващ съм си, независимо дали ме възприемаш като такъв.
Наблюдавай как Поги изразява себе си.
Това ми харесва!
Готино.
Харесва ми.
Супер. - В Брокатения глобус
изразяваш себе си, както поискаш.
Всичко е красиво.
Не искаш ли да се присъединиш?
Брокат има предостатъчно.
Не. Вече опитах да изглеждам различен, но беше в момент на глупост.
Но ти изглеждаш изумително. Радваш се.
Но ако го направя, ще си остана ли аз? - Само ти си знаеш.
Добре.
Здрасти, Уембли.
Леле.
Жестоко!
Да.
Ето. От теб зависи.
Чувствам се удивително!
Това е! - И съм себе си!
Удивително.
Уембли.
Уембли, направи избор.
Какво?
Бъди предишният Уембли.
Какво би казал Гобо?
Ами ако приятелите ми не одобрят и повече не са ми приятели?
Ще си остана сам! Не мога!
Уембли, успокой се. Предизвикваш брокатонадо!
Най-зашеметяващото природно бедствие!
Не мога!
Лельо Една, може ли да свалиш клипа?
Не, няма да пея.
Говорех на Зъбльо. И на теб няма да ти пея.
Ще се чуем пак!
Обичам теб и прекомерната ти доброта!
Друже, чуй ме.
Знам, че искаш да ме накараш да пея, но казах ти, вече не го правя.
Тоест понякога пея под душа като всеки. Май и в колата.
Не ме изкушавай със сценично осветление. Няма да пея.
Как да спра това?
Нищо няма да ти стане.
Но за да го спреш, трябва да хвърлиш задръжките си.
Какво? - И да бъдеш естествен.
Не е толкова просто.
Всички ме виждат по един начин, но понякога се чувствам различно.
Да избереш един начин, звучи безвъзвратно.
Чувствам се самотен.
Аз съм Поги!
Знам, Поги, всички го знаем.
Все го повтаряш.
А ти си Уембли.
Както и да изглеждаш днес или утре, винаги ще си Уембли.
Обичам да казвам името си, дълго време го търсех.
Но най-хубавото е, че дори да се променям, винаги ще съм си аз.
Защото съм Поги!
Да! Ти си Поги. А аз съм Уембли. - Точно така.
И както и да изглеждам, колкото и да се променям,
си оставам Уембли.
Сега вече си неподправен.
Сърцето ти копнее да лети и това е част от теб
и стремежа ти към висини, защото сърцето има крила.
Кой каза да си сам у дома,
щом мечтите ти се реят в небето?
На сърцето отпусни юздите.
Милион крила ще те напътстват с песен.
С крилата дружелюбни играеш и в небето се въртиш.
И сърцето как тупти ще усетиш, ще ти каже пътят накъде върви.
Земята е като блян под звездите,
на сърцето отпусни юздите.
Нека да лети, към небето да се устреми.
Така ще бъдеш нещо повече от себе си преди.
Нека да лети, към небето да се устреми.
Така ще бъдеш нещо повече от себе си преди.
На сърцето отпусни юздите.
Нека да лети, към небето да се устреми.
Така ще бъдеш нещо повече от себе си преди.
Нека да лети, към небето да се устреми.
Така ще бъдеш нещо повече от себе си преди.
На сърцето отпусни юздите.
Нека... - Да лети.
Към небето да се устреми.
Така ще бъдеш нещо повече от себе си преди.
Нека да лети, към небето да се устреми.
Така ще бъдеш нещо повече от себе си преди.
На сърцето си ще отпусна юздите.
Отпусни юздите му ти. - И да полети.
На сърцето отпусни юздите.
Към небето... - ...да се устреми.
Поги, знаеш ли какво ще допълни визията ти?
Какво? - Ето това.
Благодаря, Поги.
Само да кажа на Гобо. - О, не! Гобо! Трябва да се връщаме.
Но украсата. - Точно така.
Брокатко, дали ще може да вземем от броката ти назаем?
От тавана пада брокат. И питаш! Вземете колкото искате.
Благодаря ти, Джиджи. - За нищо.
Ще тръгваме. - Чао.
Чао. О, младото поколение.
Гордея се, че още блестя, за да видя това.
Не угасвайте, малките ми!
Не можем да се наговорим кой какво ще вика, конфетите свършиха.
Какво друго ще се обърка?
Не гледай мен. С ягоди печивата стават лесно.
Кой да предположи, че като пробваш нещо ново,
резултатът може да е толкова вкусен.
Така е.
Привет, аз съм Уембли!
Уембли! Изглеждаш супер!
А аз съм Поги! - Здрасти, Поги.
Може пък да ни помогнете с общия поздрав.
Относно него. Поги не е нито за "Го", нито за "Бо".
Може би не е нито едно от двете или пък е и двете. Или нещо средно.
Има повече начини да поздравиш, отколкото брокат в небето.
Чакайте, това е то.
Поги, днес в настроение ли си за веселба? - Ура! Тоест да!
Да започваме!
Шум от стъпки. Гобо се връща, в случай че някой планира парти.
По местата! - Добре, хайде.
Го!
Бо! - Ура!
Добре дошъл!
Добре си дошъл на партито си. - Благодаря.
Уембли. Страхотен костюм.
Не съм те виждал толкова щастлив. Това ли е новата ти визия?
Не знам. Може би понякога.
С всяко ново нещо, което научавам за теб, те обиквам още повече.
Гобо.
Кой иска пай, преди неизбежно да е станало нещо лошо?
Имам с репички и ягоди!
Изглежда супер.
Хайде, сине, кой сандък избираш?
Не мога. Изборът е невъзможен.
И двата не ми пасват.
Ритуалните сандъци и традицията! И кексчетата!
В никой от двата не ми е добре.
В никой.
Това е забавно!
Виж се само. Не си в никой от сандъците,
но танцуваш и изглеждаш щастлив.
Не схващам какво прави.
Не е нужно да го разбираш, а просто да го подкрепяш.
Е, ако това значи... - За бога!
Отивай за кексчета. - Устройва ме.
Бебчето ми. - Мамо.
Лельо, не сваляй онзи клип.
Здрасти, Маршал. От училище.
Гледал си клипа? И ти хареса? Разбира се.
Да, ще ида на караоке с теб и други докторанти.
Да го направим!
Отпусни на сърцето юздите.
Към небето да се устреми.
Моето горги-уорги порасна.
Танцувай без задръжки.
Към небето да се устреми.
Честит ден на сандъка, сине. - Благодаря.
На сърцето отпусни юздите.
Това е супер!
Да се устреми.
Превод на субтитрите Катина Николова