Ze starostí se vytanči, obavy si nech na jindy.
Nech hudbu hrát. Dole ve Fragglí skále.
Starosti zažeň prací, tančení nech na jindy.
- Nech Fraggláky, ať si hrají. - Gobo, Mokey, Wembley, Boober, Red!
Juniore!
Haló!
Moje ředkvička!
Ze starostí se vytanči, obavy si nech na jindy.
Nech hudbu hrát. Dole ve Fragglí skále.
Fraggle Rock: Zábava je zpět
Dole ve Fragglí skále.
V které učebnici byly ty údaje o větru?
Tady je.
Název zní Lehké jako vánek, což je zavádějící. Čte se to těžko.
Co tam máš zajímavého?
To jsem já v talentové soutěži? To zveřejnila teta Edna?
Proč, teto? Proč?
Uvidí to moji kolegové, a teď jsem akademička,
ne nějaká zpěvanka. Teda zpěvačka.
Nervama nemůžu ani mluvit.
Hej! Už to nepřehrávej.
Hej! Nech to!
Díky za pomoc s výběrem klobouku pro Lanforda.
Díky.
Nemáš zač.
Gobovi s klobouky taky pomáhám. Hračka, všechny jsou totiž úžasný!
Tak který, Lanforde? Ten, nebo ten?
Dobrá volba.
Mokey, koukni.
Můj starý hábit.
Vrací se mi vzpomínky.
No jo. Chybí mi.
Proč ses ho zbavila?
To je těžké.
Vnitřní já mi napovídalo, že je čas na změnu.
Nový outfit, trocha pomády...
Bylo to správný.
Patří to k sebevyjádření, s důrazem na to „sebe“.
Sebevyjádření?
Ať děláte cokoli, neděláte to,
co byste měli, protože jdeme na Fragglí pyramidu!
- Co? - Chceme zlomit rekord, no tak!
Fragglí pyramida. Lanforde, můžeš mi fandit.
Mokey!
Hned přijdu.
Asi mám nápad.
Čau, Red. Jsem Pogey!
Tak jo, Pogey. Nehýbej se.
Jestli ta pyramida spadne, nezlomíme rekord!
Měříš čas, Vypravěčko?
Moment. Vezmu si své přesýpací brýle.
Jo. Ne.
Přes ten písek nic nevidím. Prostě budu počítat.
- Jedna mergglí sekunda, dvě... - Jo.
Čau.
Supr pyramida!
Jé, Wembley, to jsi ty?
- Jo. - Koukejte před sebe!
To byla zábava! Čau, Red.
Byli jsme tak blízko rekordu.
Jak moc, to nevím.
Wembley, proč jsi to udělal?
Nevím. Udělal jsem chybu.
Tak znovu.
Hej, chceš se taky připojit, Wembe?
Co jsem si myslel?
Jo, co sis myslel?
Já... Chtěl jsem zkusit něco nového.
A jak to dopadlo?
Zkazils všem Fragglí pyramidu.
Je jen jeden způsob, jak být Wembleym, a tenhle to není.
Jo.
Šmankote. Propásl jsem pyramidu? Šel jsem pro Mattův artefakt.
Pohlednice od Matta.
Jeho slova jsou jako básně a jeho knír jako píseň.
- Čti. - Tak jo.
- Teď jsme se chtěli zase postavit. - Čti!
Dobře.
„Drahý synovče Gobo...“
Jsem Fragglák, co dokáže důstojně čelit výzvám.
Mám děravou botu. Co mám dělat? Co teď?
Zkušený průzkumník si poradí.
Promiňte, paní. Kde najdu obuv?
Některá místa ve vesmíru však matou i mě.
Akční špičaté věci a chundelaté věci s třásněmi?
Jak v tomhle zmatku může někdo něco najít?
Musel jsem zasáhnout a nastolit pořádek.
Tak. Tohle sem. Fajn. Ty tamhle.
Teď je vše uspořádané, jak má.
A za odměnu jsem našel, co jsem potřeboval.
Podrž ji. Má moji velikost.
Tak.
Odvážní průzkumníci jako my musejí podivínům pomoct být méně divní.
„A tak posílám staré boty.
Ať vás inspirují k hledání nových cest, ať už jsou jakkoli matoucí.“
Jo.
Tak hrozný to není.
Víte co? Co kdybych je odnesl někam superdaleko?
Třeba, do Daleké jeskyně.
- Jo. - Stačí to?
- Vrátím se, než vám začnu chybět. - Čau.
- Už? Žertuju. - Běž!
Teď už jdu, slibuju.
Hej!
Gobo bude pryč dost dlouho na to, abychom mu přichystali uvítací párty.
Já to slyšel. Bezva.
- Pokud to mělo být překvápko, můžu dělat... - Odnes ty smradlavý boty!
Chápu.
To je puch.
No tak. Hej!
Nebuď culík. Odculíkuj se!
Mám novinku!
Gobo jde do Daleké jeskyně a chystáme mu párty.
Milý.
Páni. Pořád máš ten culík.
Já vím.
Použil jsem tvou pomádu a nejde dolů!
Jéje.
To je lepidlo na Lanfordův květináč. Je fakt silné.
Mokey! Čím to dostanu dolů?
Snad jen vodou ze Sladkovodní zátoky.
Sladkovodní zátoka? Jo!
Zajdu tam ještě před Gobovou párty!
Měls pravdu, Lanforde.
Ta pomáda a lepidlo vypadají podobně. Potřebuju systém.
Teď jsi jedl.
Dneska má Junior svůj den!
Šťastné pětsetiny, ty můj Gorgonzoláčku.
Synku, když Gorg dovrší 500 let,
čeká ho starý zasvěcovací rituál, takzvaný Krabicový den.
- Vyprávěj mi o Krabicovém dni. Prosím! - Rád.
Před mnoha lety naši gorgští předkové objevili v lese krabici.
Jeden řekl: „O co, že se tam nevlezeš.“
A druhý na to: „Ale vlezu!“
A opravdu vlezl.
Ale pak chtěl do krabice i ten druhý.
A tak si našel jinou krabici a vlezl do ní.
A všichni na to: „Páni!“
Od té doby
vždy na Gorgovy 500. narozeniny obnovujeme posvátnou tradici,
kdy si vybereš tuhle, nebo tamtu krabici.
- Jak víš, kterou vybrat? - No, prostě to poznáš. Běž na to.
Ať si můžu dát cibulové košíčky od tvé mámy.
Ani o chvíli dřív.
Košíčky až po obřadu.
Fajn,
takže si stačí zvolit krabici, která značí, kým jsem...
navždy?
Jo.
Tak jo, párty Fraggláci.
Pojďme se do toho přivítání opřít!
Boobere!
Už máš ty koláče?
Skoro. Ale někteří mají zjevně pořád chuť na jahody.
Prostě mi chutnají.
Takže upeču i jahodové koláče.
Koláče s ovocem? Šílenost.
Tak jo, nacvičíme si pokřik.
Jedna půlka bude řvát „Go“ a druhá „bo“.
Jednoduchý! Vyberte si stranu a rozdělte se.
Tak jo.
Já...
- Jsem Pogey. - No ano.
Ale jsi „Go“, nebo „bo“?
Musíš si vybrat.
Donesu další dekorace!
Co... To ale nebyla jedna z možností, Tak jo.
Čau, Red!
Musím do Sladkovodní zátoky.
Rychle.
Musíš zase vypadat jako Wembley.
Ale jak vypadá?
Problém na dveře klepe mi.
Nad vším moc přemýšlím. Kéž by to přestalo.
Nevím, kdo jsem, jsem zmatený.
Chaos v tom mám a už nevnímám, komu se mé já podobalo.
Kdo čekal, že zbloudím tak daleko?
Od toho, kým býval jsem.
Kým býval.
Cítím se tak rozpolcený a už nevím...
- Kdo jsem? - Kdo... Kdo... Kdo je?
- Kdo jsem? - Kdo... Kdo je?
Nevím. Já...
Chtěl jsem zkusit něco, co je nové.
To, co bylo zelené, teď mění se v modré!
Myslel jsem, že v hábitu budu cool.
Rozhodil mě a já, jako bych se pominul.
Kdo čekal, že zbloudím tak daleko od toho, kým býval jsem?
Kým býval.
Cítím se tak rozpolcený a už nevím...
- Kdo jsem? - Kdo... Kdo je?
Kdo jsem?
Já... Prostě nevím.
Nevím.
Kdo?
Zmiz už.
A je to. Jsem zase takový, jaký mám být.
Máš být, kým chceš.
Mně ses předtím líbil.
- Pogey. Kde ses tu vzal? - Přišel jsem z Fragglí skály.
No, jo, ale co děláš tady?
Měl jsem si vybrat, jestli budu „Go“, nebo „bo“,
ale nejsem ani jedno. Jsem něco mezi.
A chtěl jsem přinést dekorace.
Takže jsi wemblil.
Taky jsem trochu wembler. Mám to ve jméně.
Ale já nejsem wembler. Jsem Pogey!
Půjdeš se mnou pro dekorace k Velkému Třpytkalinimu?
Ke komu? Co?
Třpytkalini. Je bezva a má ty nejlepší třpytky.
- Ukážu ti to. - Fajn. Jo.
Kde jsou třpytky?
Vidím jen obyčejnou skálu.
Možná bys měl jít blíž, sluníčko.
Blíž.
Pardon. Moje vina.
Neřekl jsem, že se to točí. Zdravím! Jsem Velký Třpytkalini.
Pro vás VT.
Vítejte! Máte hlad?
Už jste jedli? Nechcete sváču?
Ne, díky, VT. Ale...
Ale na někoho, kdo si říká Velký Třpytkalini...
Bez urážky, vypadáš báječně, ale moc se netřpytíš.
Vysvětlím. Někteří vypadají přesně podle očekávání.
A jiní ne.
Někteří ani nechtějí.
Ale víte co?
Jste tím, kým tvrdíte, že jste, nikoli jak vás vnímají jiní.
A já jsem Velký Třpytkalini.
A nyní vítejte v Třpytkosvětě!
Páni. Neuvěřitelný.
Jak to, že jsem nikdy...
Páni!
Jo, je to skvělý.
Kouzelný.
- Vyzuj se. Naneseš mi sem prach. - Fajn.
Boty ani nemám.
Jdu na to. Dobře. Která z nich je ta správná?
Začnu tebou. Jo.
Hej.
Není to ono.
Ne že bych se díval, ale zkus tu druhou, lepší krabici. Jo.
Já... Na téhle se mi taky něco nezdá.
No, na výběr jsou jen dvě,
takže to v téhle musím přetrpět.
Nespěchej. Dej si na čas.
Nepotřebuju víc času.
Necítím se dobře ani v jedné.
Tak naposled, ano?
- Bo! - Go!
- Povedlo se! - Ne!
Až přijde Gobo, tak zapískám. Tahle strana křičí „Go“ a tahle „bo“.
A Doozeři odpálí kanón s konfetami
a tím se to celé rozjede!
- Bo! - Ne, tak ne.
Úkol splněn.
VT, promiň, že mi to nedošlo.
- Jsi oslnivý! - To jsem.
Hurá!
To je tak.
Jsem oslnivý nehledě na to, jak mě ty nebo kdokoli jiný vnímáte.
Podívej na Pogeyho a sleduj, jak se chová.
To se mi líbí!
Pěkný.
Tohle se mi líbí!
Tohle se mi líbí.
- Tohle miluju. - Ve Třpytkosvětě
se můžeš chovat podle svého.
Krásné je vše.
Určitě se nechceš připojit?
Pro všechny je tady třpytek dost.
Ne. Snažil jsem se vypadat jinak, ale akorát to působilo hloupě.
Ale ty vypadáš úžasně. A šťastně.
Ale byl bych to pořád já?
To s jistotou poznáš jen ty.
Tak jo.
Ahoj, Wembley!
Páni.
Miluju to!
Jo.
- Hej. - Vidíš? Je to na tobě!
Je mi úžasně!
- To je ono! - Jsem to já!
Úžasný.
Wembley.
Wembley, rozhodni se.
Co?
Buď ten starý Wembley.
Co by řekl Gobo?
Co když se to kamarádům nebude zamlouvat a už mě nebudou chtít?
Zůstanu sám!
Nemůžu!
Jejda.
Wembley, musíš se uklidnit!
Přivolals Třpytkonádo!
Nejúžasnější ze všech přírodních katastrof!
Já nemůžu!
Teto, můžeš to moje video smazat? Ale...
Ne, žádné písně na přání.
To bylo na Sprocketa. Ne, ani od tebe.
Zavolám ti!
Mám tě ráda, tvá dobrosrdečnost mě inspiruje!
Hej, poslouchej.
Vím, že chceš, abych zpívala, ale řekla jsem, že už to nedělám.
No, občas si zpívám ve sprše. Kdo ne?
A taky v autě.
Na světla reflektorů mě nenalákáš.
Zpívat nebudu. Směšný.
Tak jo.
Jak to zastavím?
To zvládneš, slibuju.
Abys to zastavil, musíš přestat popírat své já...
- Co? - ...a být sám sebou.
To není jen tak.
Všichni na mě nějak nahlíží, ale já se občas cítím jinak.
Zvolit si jeden způsob je tak trvalý.
Cítím se tak sám.
Jsem Pogey!
Já vím, Pogey. Víme to všichni.
- Říkáš to pořád. - A ty jsi Wembley.
Nehledě na to, jak vypadáš, vždycky budeš Wembley.
No...
Rád opakuju své jméno, protože trvalo ho najít.
Ale nehledě na to, kolikrát se změním,
pořád to budu já.
Protože jsem Pogey!
Jo! Jsi Pogey.
- A já jsem... Wembley. - Přesně tak.
Ať vypadám jakkoli a jakkoli se změním,
pořád budu Wembley.
Hej.
Co...
Teď se sžíváš s třpytkami.
Od tvého srdce vede cesta předlouhá.
Je součástí tvého já
a kým chceš být v představách. Srdce křídla má,
a tak proč měl bys doma zůstávat sám,
když tvé sny míří k nebeským končinám?
Srdce nech volně letět k výšinám.
Milion křídel bude tě zpěvem provázet.
S nimi můžeš si hrát a sledovat, jak obloha ubíhá.
Ve vzduchu cítíš srdce bít. Kam cesta vede, ti napoví.
Země jak sen pod oblohou se komíhá.
Srdce nech volně letět k výšinám.
Jo!
K výšinám, k výšinám, ať až k obloze se vyšplhá.
Ať vznese se kamkoli, budeš víc, než byl jsi dřív.
K výšinám, k výšinám, ať až k obloze se vyšplhá.
Ať vznese se kamkoli, budeš víc, než byl jsi dřív.
Srdce nech volně letět k výšinám.
K výšinám, k výšinám, ať až k obloze se vyšplhá.
Ať vznese se kamkoli, budeš víc, než byl jsi dřív.
K výšinám, k výšinám, ať až k obloze se vyšplhá.
Ať vznese se kamkoli, budeš víc, než byl jsi dřív.
Srdce nech volně letět k výšinám.
Jo!
- K výšinám... - ...až k obloze se vyšplhá.
Ať vznese se kamkoli, budeš víc, než byl jsi dřív.
K výšinám.
- K výšinám. - ...vyšplhá.
Ať vznese se kamkoli, budeš víc, než byl jsi dřív.
Srdce nech volně letět...
- Srdce nech volně letět... - ...k výšinám.
Srdce nech volně letět
- k výšinám. - K výšinám.
Hele, Pogey. Víš, co ti ještě chybí?
- Co? - Tohle.
Díky, Pogey.
Musím to říct Gobovi...
Ale ne. Gobo! Musíme se vrátit.
Ale ty dekorace.
Máš pravdu.
Třpytkalini, mohli bychom si nějaké ty třpytky půjčit?
Prší i ze stropu.
- No jo. - Jistě!
Vem si, kolik chceš.
- Díky za všechno. - Není zač.
- Už musíme. - Čau.
Ahoj.
Ta mladší generace.
Ještěže se můžu třpytit dost dlouho na to, abych to viděl.
Jen se třpyťte, zlatíčka!
Je to k ničemu. Ten pokřik je zpackaný a už nemáme konfety.
Co ještě se může pokazit?
Na mě nekoukejte. S jahodami se peče jedna báseň.
Kdo by to řekl? Vystoupení z komfortní zóny
má výborné výsledky.
To jo.
Ahoj, všichni. Jsem Wembley!
Páni, Wembley!
Vypadáš úžasně.
A já jsem Pogey!
Čau, Pogey.
Možná byste nám mohli pomoct nacvičit ten pokřik.
Mimochodem...
Pogey není „Go“ ani „bo“.
Třeba není ani jedno, nebo je obojí. Nebo, něco mezi.
Těch možností je víc než třpytek na nebi.
Počkat, to je ono.
Chce se ti dnes křičet „hurá“, Pogey?
Hurá! Teda ano!
Tak jdeme na to!
Někdo jde. Někdo jde. Gobo se vrací. Kdyby se chystala párty...
- Na místa. - Tak jo. Rychle.
Hej.
Co...
Go!
- Bo! - Hurá!
Páni!
- Páni. - Vítej!
Vítej na své uvítací párty.
Díky.
Wembley.
Páni, úžasný outfit.
A co víc, vypadáš šťastně.
To je teď tvá nová image?
Nevím. Možná občas.
Čím víc mě překvapuješ, tím víc tě mám rád.
Gobo.
Než dojde k něčemu špatnému... Dáte si koláč?
Ředkvičkový? Jahodový?
Já.
Vypadá úžasně.
No tak, synku. Kterou krabici?
Já nemůžu. Nemůžu se rozhodnout.
Nesedí mi ani jedna.
Obřadní krabice a tradice!
A košíčky.
Necítím se dobře ani v jedné.
Ani v jedné.
A tohle je zábava!
Páni! To je radosti.
Nejsi ani v jedné,
ale tančíš a vypadáš šťastně.
Vůbec mu nerozumím.
Nemusíš mu rozumět, stačí ho jen podpořit.
- No, pokud to znamená... - Prokrista!
- Ano! Přines už ty košíčky. - To můžu.
- Miláčku. - Mami.
Ahoj, teto. To video nemaž.
Ahoj, Marshalle. To je ze školy.
Viděls moje video?
A líbilo se ti? Jistě.
Ráda s vámi půjdu na karaoke.
Jdeme na to!
Srdce nech volně letět k výšinám.
Jo!
K výšinám, ať až k obloze se vyšplhá.
Můj dospělý Gorgoušek.
Tančíš podle svého.
...se vyšplhá.
Ať vznese se...
- Šťastný krabicový den. - Díky, táto!
Srdce nech volně letět.
- ...nech volně letět. - K výšinám.
To je bájo!
K výšinám.
Překlad titulků: Petra Kabeláčová