"הרחיקו את הצרות בריקודים
דאגות נועדו ליום אחר
תנו למוזיקה להתנגן
בפרוגל רוק
הרחיקו את הצרות בעבודה
ריקודים נועדו ליום אחר
תנו לפרוגלים לשחק…"
אנחנו גובו. -מוקי.
ומבלי. -בובר.
רד.
ג'וניור!
שלום!
הצנונית שלי.
"הרחיקו את הצרות בריקודים
דאגות נועדו ליום אחר
תנו למוזיקה להתנגן
בפרוגל רוק בפרוגל רוק."
- הפרוגלים: בחזרה לפרוגל רוק -
בפרוגל רוק.
כן, זה כובע חדש. כן. -אופנתי ביותר.
נחמד. המשבון הזה ייבש את הגרב שלי.
מגיע לך על כך שחגגת.
המשבונים האלה חזרו והם מעצבנים.
אבל הקפיצות האלה לא יקפצו את עצמן.
מה לכל ה…
נו, מילא. נראה שעדיף שאסיים היום.
תודה לכולכם שבאתם למפגש החירום הזה.
עכשיו, כפי שאתם ודאי יודעים, דוזר שלא ננקוב בשמו,
שחרר בטעות את הרוח
ששמרנו כדי ליצור ממנה אנרגייה.
זה הייתי אני! אני עשיתי את זה. -כן, ואני עזרתי.
בחיי. לא משנה.
עכשיו יש לנו נושא דחוף יותר לטפל בו.
אבל אני מבקש שלא תגיבו תגובת יתר כשאספר לכם.
אנחנו מבטיחים. -ספר לנו.
התותים השתלטו ואנחנו כבר לא מצליחים למצוא צנוניות.
אנחנו אבודים! -למה סיפרת לנו את זה?
כולם, בבקשה.
זו ההזדמנות שלנו לפתור את הבעיה
לפני שהפרוגלים יגלו ויסבכו את המצב.
ובכן, אדוני, אנחנו יודעים שאנחנו לא יכולים לבנות עם תותים,
אבל כשהייתי בגינה ראיתי משהו מעניין.
דחפו חזק יותר.
חזק יותר ממה?
פרוגלים מתקשים להוריד לכאן תותים מהגינה.
מה דעתכם שנעשה זאת למענם?
נצטרך ליצור מערכת משלוחים שלמה
וזה ידרוש המון עבודה.
יש! יש!
אני אוהב כל כך לעבוד!
אולי אני צריכה פשוט להתעלם מהמשבונים.
אני מתעלמת מכם.
כיף! החלפת מיטות!
החלפת מיטות!
רוצה שנחליף גם אישיות?
אני אוהבת לנצח. -לא.
אחד המשבונים עבר כאן ובלגן הכול.
שמעי, הם נפסקו בפעם שעברה. אני בטוחה שהם ייפסקו גם הפעם בסופו של דבר.
אני לא יכולה לחכות לסופו של דבר.
אני חייבת לגרום למשבונים להפסיק לעצבן אותנו עכשיו.
רד.
הייתי יכולה לכתוב שיר על הנחישות שלך.
לא עכשיו, אני עמוסה מאוד, אגיע לזה,
אבל איך תעצרי את המשבונים?
את לא יכולה פשוט לחסום את כל ההיכל הגדול.
רעיון מעולה, מוקי. זה בדיוק מה שאעשה.
קדימה, כולם, בואו נחסום אותו. -בואו נחסום!
"הרוח מצליפה בכל הכיוונים וקשה לעמוד ישר
ישר
לא אוכל לעמוד בזה עוד יום, נראה שכולם ייכנעו מחר
לא נכנעים
אל תשבו בחוסר מעש ותמתינו שזה ישתנה
כי מעצמו זה לא יקרה
זה לא יקרה אחרת אז עשו את העבודה היטב…"
בואו נחסום!
כן. בדיוק, כולם. בואו נרחיק את המשבונים.
בואו נחסום!
"תפסו טחב ותפסו אבנים ובואו נחסום עד שנסיים
נעבוד עד שנסיים
לפני שתשימו לב יהיה בסדר ונחזור לכייף
אנחנו סותמים
אל תשבו בחוסר מעש ותמתינו שזה ישתנה
כי מעצמו זה לא יקרה, לא
זה לא יקרה אחרת אז עשו את העבודה היטב…"
בואו נחסום!
נחסום!
בואו נחסום!
מה אנחנו עושים?
בואו נחסום!
זה היה מושלם.
שיתפנו פעולה וחסמנו את ההיכל הגדול.
המשבונים כבר לא נושבים כאן.
טיפלתי בזה ואין לזה אף חיסרון.
נתראה אחר כך. -רק אני מרגישה כך
או שחמים כאן קצת?
באמת צלוי טיפה.
כן. אפשר אפילו לומר ש"ממש צלוי".
כן. כשף, אני מאשר ש"ממש צלוי".
על סף "אוף".
בחיי. אפילו הזיעה שלי מזיעה.
זה מפני שחסמתם את ההיכל.
אין כאן זרימת אוויר.
ג'וניור?
הגורג-א-מקס תורם מאוד.
הוא גידל לנו תותים גדולים ונפטר מכל השאר,
אפילו מהצנוניות הטורדניות האלה.
עכשיו אני מלך התותים.
לכל הרוחות. אני לא מגיע אליהם.
טוב, ניסית לקום?
מה? לא.
התותים אמורים לבוא אליי.
הם אמורים לקפוץ מהגינה
אל תוך הפה שלך?
בדיוק.
אנחנו צריכים שיטה שתביא לי את התותים
בזמן שאני אשב כל היום. -כן.
אל תשב שם סתם כך
כמו גורג על בול עץ.
לאימא שלך ולך יש עבודה! -בסדר, אבא. כן.
היי, אימא!
זה יהיה "נחמד בתותר".
עוד יש לך את זה, אבא. "נחמד בתותר".
וואו. החבילות לגובו פרוגל
הולכות וגדלות.
רגע. זה לספרוקט?
השתמשת במחשב שלי כדי לקנות משהו?
זה ממש קל מדי.
"תודה שהצטרפת ל'ווף-ווף-יאם',
חטיפי כלבים טעימים עד הדלת."
"החטיף הראשון נשלח מצרפת".
מי ארז את זה, ליצן?
רגע, כל זה בשביל חטיף אחד? אחד?
הידד. לא רק אחד.
פיו. היי, רד.
אני יודע שהמשבונים גרמו לך אי נוחות…
אבל עכשיו כולנו חשים אי נוחות.
אני דווקא מחבב את הטמפרטורה הזו.
טוב, מלבד גריזרד.
אולי נפתח רק את זה.
לא!
לא, הקוקיות שלי.
רגע… -שמע, אני לא סובלת את המשבונים האלה.
כן, אבל רד. אנחנו… -אמצא דרך אחרת
לקרר כאן. אני מבטיחה. -אבל…
בובר?
שחררת את הצעיף שלך הרגע?
זה רגע חסר תקדים, מוקי.
חם מאוד. -חם.
איך נתמודד עם החום?
מה אם כולנו נסתדר בטור
ונישוב על הצוואר של הפרוגל שעומד לפנינו?
כן!
לא. לפרוגל שמאחור עוד יהיה חם.
קר כאן?
של מי המערה הזו?
וואו.
ג'ו הקפואה?
רק רגע!
אני מזיזה את מקל ההליכה שלי בכוח המחשבה שלי.
טוב, אני עוד עובדת על זה.
איך קר כאן כל כך?
בגלל הסלע הקר שלי.
זה סלע שמקרר את האוויר שסביבו.
למדתי עליהם כשהייתי קפואה במערות הקרח
במשך מאות שנים.
את יודעת שהייתי ערה כל הזמן?
זה עושה משהו לפרוגלית.
אדיר! אני חייבת להשיג סלע כזה.
רק רגע, בורגונדי.
צריך להיזהר כשמזיזים אותם.
צריך לכבד את ה… מה המילה?
האופן שבו כל הדברים בסביבה…
קיימים בהרמוניה? הכול מחובר.
את יודעת, הקפואה והג'ו.
בטח יש מילה לזה.
אזכור את כל זה!
מערכת אקולוגית! נזכרתי. זו המילה…
בכל אופן, שיחה טובה.
מי רוצה מרק? מרק חם?
היי, מישהו רוצה מרק?
זה היה גספצ'ו, אבל עד שהגעתי לכאן
הוא נעשה ביסק עגבניות חם.
אני חייבת הקלה!
אלך למערה שלי לעשות מדיטציית קרח.
אני מקווה מאוד שבאמת יש דבר כזה.
קר כאן.
היי. פתרתי את הבעיה.
מגניב, נכון?
זו הדרך המושלמת לקטוף תותים מהגינה.
אני גאון. עכשיו הזדרזו, אני רעב.
המשיכי למשוך, אימא.
זה מגיע.
תותים בדרך.
זה מתיש.
שלום, חבר תותון קטן.
אני אוכל אותך.
אני מרגישה שזו דרך בזבזנית ומורכבת לאכול תותים.
אני יודעת. מעולה, מה?
זה לא מכוון היטב.
אנחנו חייבים לתקן את זה.
אעשה כל מה שאני יכול בלי לקום מהכיסא שלי,
ואתם תטפלו בשאר.
בסדר, אימא. הגיע הזמן לכמה תיקונים.
בסדר.
הוצאה הושלמה. שלחו לעיבוד.
נשלח לעיבוד.
מעבדים.
עובד. שלחו קוביות לאריזה.
אריזה!
אריזה בטחב הושלמה.
ועכשיו להפצה.
מפיצים קוביות תותים.
אדריכל לקוטרפין, השיטה החדשה עובדת בשלמות, עבור.
כן, אני יודעת. אני כאן, אדוני.
דברי לווקי-טוקי, בבקשה. עבור.
כשראיתי את הסלע הקר של ג'ו הקפואה
חשבתי, "התראת רעיון גאוני!"
המשבונים יישארו בחוץ ולנו יהיה קריר.
אין חסרונות.
בסדר, אני חייבת להודות
שבאמת נעים וקריר כאן.
אפילו לנפורד נהנה מזה.
לנפורד הנחמד ואני
מסכימים סוף כל סוף!
אבל רד, מה עם כל האחרים?
עדיין חם בהיכל הגדול.
טוב, כל מי שחם לו יכול פשוט להיכנס לכאן.
הבעיה נפתרה.
גובו, הבלובי… -כן? סליחה.
בבקשה. -עכשיו הוא בפה שלי.
בסדר, אז ייתכן שהבעיה לא נפתרה לחלוטין.
כן.
הפרצוף שלי נמצא על פרצוף.
רד, אני חושבת שאנחנו חייבים לפתוח את החסימה בהיכל הגדול.
או… שמעו עד הסוף,
משהו אחר.
טוב, יש לי כאן גלויה מדוד שלי מאט המטייל.
זה עשוי להיות רלוונטי.
כלומר, אני לא יכולה לעזוב. אז קרא.
"אחייני היקר גובו,
מצאתי את עצמי בארץ חמה ושוממה מתפלל למקום נוח יותר."
אך למזלי, כמגלה עולמות…
אני לא צריך להתפלל לסביבה חדשה…
אני יכול פשוט לגלות כזו.
פתאום מצאתי את עצמי בגן עדן טבעי שמלא בצמחייה, באגמים ובחופים.
כולם יפים כמו השפם שעל פניי.
זה היה מושלם, מלבד מלכוד אחד.
הוא היה מלא בסלעים קטנים ולבנים…
שהפריעו לנוף הטבעי המושלם.
ראיתי שהסלעים האלה מפריעים ליצורים המטופשים
כי הם הכו אותם בחובטי-סלעים נוצצים
ורדפו אחריהם ברכבי דוזרים.
הייתי חייב לעזור.
מצאתי לעצמי סביבה נוחה יותר
ועכשיו הגיע הזמן להעניק ליצורים המטופשים
מתנה דומה. -נו, באמת.
אל תדאג, אני אטפל בזה.
אין על מה!
ומובן
שהיצורים המטופשים רצו להודות לי.
אין בעיה!
העונג כולו שלי. שמרו על עצמכם!
עצרו אותו!
"אני שולח לך חובט-סלעים…"
"למקרה שאתה זקוק לשינוי בסביבה כמו שאני הייתי.
זכור, לא מספיק ליצור מצב שנוח לך,
עליך לעשות זאת למען כולם. באהבה, דודך מאט המטייל."
כן. -וואו.
אני לא יודעת אם האוויר הקר הוא זה שמדבר מגרוני,
אבל אני חושבת שייתכן שדוד שלך צודק.
אני צריכה לעשות את פרוגל רוק נוח
לכל הפרוגלים.
אז תפתחי את ההיכל הגדול?
הו, מוקי. מוקי. מוקי.
לא. הרבה יותר טוב.
התחנה הבאה, נוחות לכול.
פנו מקום לסלעים הקרים.
בסדר, מכיוון שקופסאות החטיף-אחד-בקופסה ממשיכות להגיע…
אני חושבת שהגיע הזמן לשיעור.
כן, הייתה לי מפה מוכנה מראש.
אז בתווית כתוב שהחיטה צמחה באוסטרליה.
הציר הוא מדרום אסיה
והבוטנים הגיעו מחווה בצפון אמריקה.
כולם נשלחו לאירופה לאריזה ולהרכבה
ואז נשלחו שוב.
מדובר בארבע טיסות, למי מכם שסופר.
ואז העלו אותם לספינה,
לרכבת ולמשאית.
כל זאת כדי להגיע לדלת ביתנו.
עכשיו חשוב על כל הדלק ועל כל הפחמן ששוחרר.
שלא לדבר על חומרי הגלם.
זה בזבוז.
חבר.
רק רציתי ללמד אותך, לא לגרום לך להרגיש אשם.
היי, חברימוס…
אני מקווה שאתם אוהבים פתרונות. -וואו.
הבאתי לכאן המון סלעים קרים ופיזרתי אותם בכל מקום.
ועכשיו הכול טוב.
כן. -כן, קריר ונחמד כאן.
אבל אנחנו במערה סגורה עם אגם חמים ועם אוויר קריר.
וכולנו יודעים מה קורה
כשאוויר קר מתערבב באוויר חם מעל מים.
מה?
מה… בובר… ידעת שזה עומד לקרות?
כן, אני מבין קצת בתרמודינמיקה.
מה? אסור שיהיו לפרוגל תחומי עניין מלבד בישול וכביסה?
אל תדאגו, אני אפתור את זה.
אבל ראשית, איפה אתם?
מה… רד? מה… רד?
גובו? זה אתה? מה…
ומבלי? ומבלי, אני כאן!
אין לי מושג איפה אני. מוקי?
ומבלי!
פוגי! פוגי!
איפה אני?
ממש הרסתי הכול.
ועוד איך. -ג'ו הקפואה?
לפני שתגידי משהו, אם תביטי היטב,
תראי שהמקל שלי זז טיפה.
קפואה, רק ניסיתי לגרום לכולם להרגיש בנוח
בכך שהזזתי כמה סלעים קרים.
כלומר, זה מה שאת עשית, נכון?
לא!
הסלע הקר תמיד היה כאן.
למה חשבת שבחרתי במערה
מרוחקת כל כך?
כדי להתרחק מכל הפרוגלים שמעצבנים אותך.
לא, זו הייתה הטבה נלווית.
רד טופ, את לא יכולה לשנות את הסביבה
למען הנוחות של עצמך
ולשכוח את האיזון העדין של המערכת האקולוגית.
אני חייבת לתקן את מה שעשיתי.
ואצטרך את העזרה של החברים שלי.
תודה, קפואה.
חיבוקים עדיין חדשים לי. אני עושה את זה נכון?
תודה, ג'ו הקפואה.
בסדר, חזרה לעניינים!
אני יודעת מה יגרום לך לזוז.
בבקשה?
גרמתי למקל ההליכה שלי ללכת!
הצלחתי! הצלחתי בעצמי!
בכוח המחשבה שלי.
ומבלי! ומבלי, זה אתה?
אני חושב שכן.
ומבלי? כן? כן. זה אני.
היי, כולם. בואו בעקבות הסירנה של ומבלי.
כן.
היי.
היי. אני צריכה את העזרה של כולם כדי לתקן את הבלגן הזה.
בובר, תדליק את ה"בלוב" כדי שנוכל לנקות.
טוב, את זה אני לא שונא.
מעולה, כי…
כי פישלתי בגדול, חברים.
הפרעתי לזרימה הטבעית של הרוק
כי היה לי לא נוח קצת.
לא ידעתי שזה יגרום נזק, אבל עכשיו אני יודעת.
נראה שלפעמים אתה לא יודע כמה טוב משהו
עד שאתה מאבד אותו.
"אתה לא יכול להכיר את הטעם עד שאתה טועם
אתה לא יודע לצחוק עד שאתה בוכה
אתה לא יודע איפה היית עד שאתה בדרך הביתה
ואתה לא יודע מה איבדת עד שאתה מוצא את זה…"
וואו, לא ידעתי שאני יכול לעשות את זה.
"פעם חשבתי שהעולם נברא למעני
פעם חשבתי שחוויות הן בחינם
לא ידעתי שיש מחיר לשלם
ואז גיליתי שלפעמים משלמים פעמיים
אתה לא יכול להכיר את הטעם עד שאתה טועם
אתה לא יודע לצחוק עד שאתה בוכה
אתה לא יודע איפה היית עד שאתה בדרך הביתה
ואתה לא יודע מה איבדת עד שאתה מוצא את זה
עכשיו חייתי קצת ואני יודעת…"
ספרי לנו!
"כל מה שאתה מרוויח ילך…"
זה נכון ועוד איך, אחותי.
"אבל אז יום אחד המזל שלי השתנה
הדבר שאהבתי ואיבדתי אבד ונמצא
אתה לא יכול להכיר את הטעם עד שאתה טועם…"
לא יכול.
"אתה לא יודע לצחוק עד שאתה בוכה…"
אין לך מושג.
"אתה לא יודע איפה היית עד שאתה בדרך הביתה
ואתה לא יודע מה איבדת עד שאתה מוצא את זה…"
שוב!
"אתה לא יכול להכיר את הטעם עד שאתה טועם…"
כן, שירו, פרוגלים!
"אתה לא יודע לצחוק עד שאתה בוכה…"
אני אוהבת אותך!
"אתה לא יודע איפה היית עד שאתה בדרך הביתה
ואתה לא יודע מה איבדת עד שאתה מוצא את זה…"
שירו יודל!
אז זה באמת בסדר מצדך, רד?
היי, אולי יהיה לי לא נוח קצת,
אבל אני יכולה לעמוד בזה, זה לטובה.
אז מה עכשיו?
הזענו די הרבה כשתיקנו הכול,
מה דעתכם שנתקרר בבריכה?
זה פתרון טוב.
כן, קדימה! -כן!
גריזרד. כמה זמן היית שם?
האמת היא שאני לא ממש יודע.
אני מקומט מדי?
כן.
בסדר, בואו ננסה את הגרסה החדשה והמשופרת.
בסדר. -קדימה.
עכשיו, אימא!
כן. -בואו לאבא.
פספסתי אותו. -כן.
עזרו לי…
האף המלכותי שלי.
לא עוד.
לא עוד! -מה? עוד? אם אתה אומר…
לסגת. זו דרך לא נוחה בכלל לאכול תותים.
אבל היא כיפית מאוד.
יופי של תפיסה. אני טוב "בתותר" בזה.
היי, ספרוקי. לא התכוונתי לצער אותך.
נפלא שיש דברים שנהנים מהם.
אני פשוט חושבת שנפלא עוד יותר להשקיע קצת יותר
כדי לוודא שזה טוב גם לכוכב הלכת.
אז מה דעתך שנלך לשוק האיכרים?
יש שם דוכן
שמוכרים בו חטיפי כלבים ביתיים מרכיבים מקומיים.
כך תזכה בחטיפים וגם בטיול נחמד.
ואולי אני אקנה טארט תות מהמאפייה הטבעונית שבדרך.
היי, גם לי מגיע חטיף.
"אתה לא יכול להכיר את הטעם
עד שאתה טועם
אתה לא יודע לצחוק עד שאתה בוכה
אתה לא יודע איפה היית עד שאתה בדרך הביתה
ואתה לא יודע מה איבדת עד שאתה מוצא את זה
עכשיו חייתי קצת ואני יודעת…"
ספרי לנו!
"כל מה שאתה מרוויח ילך…"
זה נכון ועוד איך, אחותי.
"אבל אז יום אחד המזל שלי השתנה
הדבר שאהבתי ואיבדתי אבד ונמצא
אתה לא יכול להכיר את הטעם
עד שאתה טועם
אתה לא יודע לצחוק עד שאתה בוכה
אתה לא יודע איפה היית עד שאתה בדרך הביתה
ואתה לא יודע מה איבדת עד שאתה מוצא את זה…"
שוב!
"אתה לא יכול להכיר את הטעם
עד שאתה טועם
אתה לא יודע לצחוק עד שאתה בוכה
אתה לא יודע איפה היית עד שאתה בדרך הביתה
ואתה לא יודע מה איבדת עד שאתה מוצא את זה…"
הנה זה בא!
זה היה כיף. יופי של יודל, חברים.
ועוד איך.
תרגום: אסף ראביד