Танцюй, відкинь усі турботи
На потім
Хай грає музика
У Скелі фреґлів
Робота день і ніч
А танці потім
Хай фреґли грають
-Ми Ґобо. -Мокі.
-Вемблі. -Бубер.
Ред.
Малий!
Агов!
Моя редиска.
Танцюй, відкинь усі турботи
На потім
Хай грає музика
У Скелі фреґлів
Скеля Фреґлів: Повернення
У Скелі фреґлів.
-У мене новий капелюшок. -Дуже стильний.
Гарно. Поривчик висушив мені шкарпетку.
Рано зрадів.
Поривчики повернулись, і вони вже бісять!
Але пірнання само себе не пірне.
Що це…
Ну добре. На сьогодні, мабуть, досить.
Усім дякую, що прийшли на екстрені збори.
Як ви знаєте, один дузер, якого ми не називаємо,
випадково випустив вітер,
зібраний нами для енергії.
-Це був я. -А я йому помагав!
Ой леле. Нехай.
Тепер у нас серйозніша біда.
Коли я її назву, прошу, не драматизуйте.
-Обіцяємо. -Сміло кажіть.
Полуниці заполонили весь город, і ми більше не знаходимо редисок.
-Ми приречені! -Нащо ви сказали?
Прошу вас.
Це наш шанс владнати це питання
до того, як дізнаються фреґли і все нам ускладнять.
Сер, ми не можемо будувати з полуниці,
та коли я була на городі, я побачила щось украй цікаве.
Штовхай дужче.
Дужче за що?
Фреґли насилу подужають притягати з городу полуниці.
Може, ми б їх для них притягали?
Доведеться створити цілу систему доставки,
а це чимало роботи.
Так! Ура!
Я так люблю роботу!
Може, просто не зважати на поривчики?
Я на вас не зважаю!
Забава! Обмін ліжками!
Обмін ліжками!
А характерами поміняємось?
-Я люблю перемагати. -Ні.
Здійнявся поривчик і все перевернув догори дриґом.
Того разу пориви щезли. Упевнена, цього разу теж урешті пропадуть.
Я так довго не чекатиму.
Треба негайно спинити ці дратівні поривчики.
Ох, Ред.
Напишу про твою заповзятість вірша.
Не зараз, у мене стільки справ. Потім напишу.
А як ти спиниш поривчики?
Ти ж не перекриєш усю Велику залу.
Чудова думка, Мокі! Так і зроблю.
-Агов, перекриймо Велику залу. -Перекриймо!
Вітер дме у всі куточки І збиває з ніг
З ніг
Хоч усі вже з цим змирились Я один не зміг
Не здався
Не сидіть, змін не чекайте
Надій даремних не плекайте
Вітер дме туди й сюди Перекриймо всі ходи
Перекриймо ходи!
Отак, фреґлики. Не дамо поривчикам пройти сюди.
Перекриймо ходи!
Каменюки й мох тягніть Замуруємо все вмить
Зникнуть протяги й дуття Забуяє знов життя
Перекриймо всі ходи
Не сидіть, змін не чекайте
Їх не буде, так і знайте О, ні
Вітер дме туди й сюди Перекриймо всі ходи
Перекриймо ходи!
Перекриймо!
Що ми робимо?
Перекриймо ходи!
Чудово попрацювали.
Ми згуртувалися й перекрили Велику залу.
Більше ніяких поривчиків.
Я все зробила, і без негативних наслідків.
-Ну, бувайте. -Це тільки мені,
чи тут стало гарячіше?
Так, трохи припікає.
Я б навіть сказав, дуже припікає.
Так. Як шеф-кухар, підтверджую: дуже припікає.
Майже «уф».
Ух, навіть піт пітніє.
Бо ви перекрили в залі всі ходи.
Тут не лишилося свіжого повітря.
Малий.
«Ґорґ-А-Макс» такий зручний.
Від нього полуниці стали більші, а все інше згинуло,
навіть надокучливі редиски.
Тепер я полуничний король!
Не дістаю до кісточок.
А встати не пробував?
Що? Ні.
Полуниці мають самі прийти.
Це як? Прямо з грядки
і тобі в рота?
Атож.
Треба зробити так, щоб ягоди самі до мене стрибали,
-а я собі сидітиму. -Так.
Чого розсівся,
як ґорґ на колоді?
-Вам з мамою є чим зайнятися! -Авжеж, Та'.
Гей, Ма'!
Ох і суперполунично буде.
А Та' ще може. Суперполунично.
Ого. Посилки для фреґла Ґобо
дедалі більшають.
Стоп. Це для Спрокета?
Ти замовив через мій ноутбук?
Тепер це так просто.
«Дякуємо, що вступили в "Гав-Гав-Ням:
корм для собак аж до дверей"».
«Ваші перші ласощі – з Франції».
Хто пакував посилку? Клоун?
Стільки обгортки для одного шматочка?
Ура. Не одного.
Ред.
Знаю, ти страждала від поривчиків,
але тепер страждаємо всі ми.
А я люблю таку спеку.
Окрім Ґріззарда.
Може, відкриємо цей вхід?
Ні!
Ні! Мої хвостики.
-Стривай… -Терпіти не можу поривчиків.
-Але Ред. Треба ж… -Я придумаю, як інакше
-охолодитися. Клянуся. -Але…
Бубере.
Ти що, послабив шарф?
Ну, Мокі, в нас же небачена ситуація.
-Як жарко. -Жарко.
Як же зменшити тут температуру?
А якщо нам усім стати в ряд
і дмухати в потилицю фреґла, що стоїть спереду?
Так!
Ні. Фреґлу, що стоїть ззаду, все одно буде жарко.
А тут прохолодно.
Чия це печера?
Ого.
Крижана Джо?
Не ворушись!
Я рухаю силою думки свою палицю.
Я ще тренуюся.
А чому тут так холодно?
Через холодильний камінь.
Він охолоджує повітря навколо себе.
Я дізналася про нього, коли пробула замерзла в Крижаних печерах
сотні років.
А ти знала, що я була притомна?
А це так просто не минається.
Неймовірно! Мені потрібен такий камінь.
Не так швидко, Бордова.
Пересувати їх треба дуже обережно.
Треба поважати… Ой, як це називається?
Коли все навколо…
в гармонії? Коли все взаємопов'язане.
-Як Крижана і Джо. -Ага.
Має ж бути якесь слово.
Матиму на увазі!
Екосистема. Згадала. Це слово я…
Добре погомоніли.
Гарячого супу?
Кому супу?
Це був ґаспачо, але поки я сюди дійшов,
став гарячим томатним супом.
Мені потрібна розрада!
Піду в печеру, помедитую на лід.
Надіюся, поможе.
Тут холодно.
Я знайшла вихід.
Круто, скажи?
Ідеальний спосіб збирання полуниці.
Я геній. Поквапся. Я голодний.
Крути, Ма'.
Усе, чекай.
Полуниці вже в дорозі.
Це так виснажує.
Ну привіт, крихітко.
Зараз я тебе з’їм.
Який марнотратний і складний спосіб поїдання полуниці.
Сам знаю. Чудово, скажи?
Приціл збився.
Треба його настроїти.
Я зроблю, що зможу, сидячи на стільці,
а ви подбайте про решту.
Ма', ми дещо змінимо.
Як скажеш.
Полуницю добуто. Відправити на обробку.
Відправив.
Обробляю.
Оброблено. Відправити на пакування.
Пакую!
Пакування мохом завершено.
Пішло на роздачу.
Роздаю полуничні куби.
Архітектор – Шпонці. Нова система діє бездоганно. Прийом.
Знаю. Я ж осьдечки, сер.
Говори по радіо. Прийом.
Коли я побачила холодильний камінь Крижаної Джо,
то це було: «Блискуча ідея!»
Поривчики сюди не пройдуть, а ми будемо в прохолоді.
Ніяких негативних наслідків.
Мушу визнати,
тут таки добре й прохолодно.
Навіть Ленфорд у захваті.
Ми з Ленфордом
нарешті дійшли згоди!
Ред, а як же всі інші?
У Великій залі й досі жарко.
Кому жарко, хай приходить сюди.
Рішення знайдено.
-Ґобо, твій балу… -Вибач.
-Отак. -Він у моєму роті.
Ну добре, рішення знайдено не на сто відсотків.
Так.
Моє лице на чиємусь лиці.
Ред, думаю, треба все-таки відкрити Велику залу.
Або ж послухайте,
придумаємо щось інше.
Я отримав нову листівку від мандрівного дядька Метта.
Вона може бути корисна.
Я фізично не можу від цього втекти. Тож читай.
«Любий небоже Ґобо,
я опинився на спекотній неродючій землі, а хотів би бути деінде».
На щастя, як досліднику,
мені не треба бажати нових місць.
Я можу їх відкрити.
Раптом я опинився в природному раю, повному зелені, озер та пляжів.
Усе було таке ж красиве, як мої вуса.
Було чудово, окрім одного.
Там смітили білими камінцями,
що псували ідеальний природний ландшафт.
Було видно, що камінці бісять дурних істот.
Вони били по них блискучими каменебийками
і ганяли їх дузерськими машинами.
Я просто мусив їм помогти.
Я знайшов собі зручне місце,
і тепер мав дурним істотам
-віддячити. -Та ну.
Не турбуйтесь. Я розберуся.
Нема за що!
Звісно,
дурні захотіли мені подякувати.
До ваших послуг!
Радо допоміг. Бережіть себе!
Ловіть його!
«Надсилаю вам каменебийку,
якщо треба буде змінити середовище, як-от мені.
Не забувайте: створюйте зручність не тільки для себе,
а й для навколишніх. З любов'ю, мандрівний дядько Метт».
-Так. -Ух ти.
Може, це в мені говорить прохолода,
та, по-моєму, твій дядько має рацію.
Треба зробити Скелю фреґлів
зручною для всіх фреґлів.
Ти відкриєш Велику залу?
Ох, Мокі, Мокі.
Ні. Це значно краще.
Наступна зупинка – зручність для всіх.
Дорогу холодильним каменям.
Оскільки нам і досі надходять твої численні посилки,
я тебе просвічу.
Так, я підготувала мапу.
На етикетці зазначено, що пшеницю виростили в Австралії.
Бульйон – з Південної Азії,
а арахіс – з ферми в Америці.
Усе це відправили на пакування та збірку в Європу,
а потім відправили ще раз.
Якщо порахувати, це аж чотири перельоти.
Потім їх везли на кораблі,
поїздом і вантажівкою.
Щоб доставити під наші двері.
Подумай про використане паливо і про викиди вуглецю.
І про матеріали згадай.
Яке марнотратство.
Ох, дружечку.
Я хотіла, щоб ти просвітився, а не почувався винним.
Агов, друзяки, надіюся,
-вам таке до вподоби. -Ух ти.
Я притягла сюди тонну холодильних каменів і скрізь їх розставила.
Тепер добре всім.
-Так. -Так. Тут гарно й прохолодно.
Але ми в закритій печері з гарячим ставком і холодним повітрям.
А ми всі знаємо, що буває,
коли холодне повітря іде на тепле над водою.
Що?
Ти знав, що так буде, Бубере?
Так. Я трохи знаю термодинаміку.
Що? У фреґла не може бути хобі, крім прання та куховарства?
Не панікуйте. Я з цим розберуся.
Але спершу скажіть, де ви.
Що… Ред?
Ґобо? Це ти? Що…
Вемблі? Я тут, Вемблі!
Я не знаю, де я. Мокі?
Вемблі!
Поґі!
Де я?
Я все зіпсувала.
-Можеш повторити. -Крижана Джо?
Перш ніж ти щось скажеш, якщо уважно придивитися,
то побачиш, що палиця трохи посунулася.
Ох, Крижана Джо, я хотіла, щоб усім стало зручно й затишно,
розставивши скрізь холодильні камені.
Ти ж так і зробила?
Ні!
Холодильний камінь завжди тут і стояв.
А чому, по-твоєму, я обрала
печеру саме тут?
Щоб бути далі від фреґлів, які тебе дратують.
Ні, то вже був бонус.
Червоноголова, не можна змінити все навколо
для власної зручності,
забувши про крихкий баланс екосистеми.
Треба виправити те, що я накоїла.
І мені знадобиться допомога друзів.
Дякую, Джо!
Я ще вчуся обніматися. Отак треба?
Дякую, Крижана Джо!
Ну все, до роботи!
Я знаю, як зрушити тебе з місця.
Будь ласка.
Я силою думки зрушила з місця палицю!
Я змогла. Самотужки.
Силою думки.
Вемблі! Це ти?
Та наче.
Вемблі? А, це я.
Агов. Усі сюди, йдіть на звук сирени Вемблі.
О, так.
Гей.
Щоб усе виправити, мені знадобиться допомога всіх і кожного.
Бубере, світи хвоста, щоб ми прибрали.
Приємно це чути.
Чудово, бо…
бо я все зіпсувала, друзі.
Я порушила природний хід речей у Скелі
тільки тому, що мені було незатишно.
Я не знала, що спричиню цим шкоду, а тепер знаю.
Іноді не розумієш цінності того, що маєш,
поки його не втратиш.
Не знатимеш смаку Доки не скуштуєш
Якщо не поридаєш То й не пожартуєш
Мандрів не оціниш Якщо не любиш дому
Як знайдеш, що згубив Не віддавай нікому
Ух ти, не знав, що я так можу.
Думав я, що крутиться Навколо мене світ
І що безплатний досвід Моїх прожитих літ
Не знав тоді, що має Усе свою ціну
Її платити треба А часто й не одну
Не знатимеш смаку Доки не скуштуєш
Якщо не поридаєш То й не пожартуєш
Мандрів не оціниш Якщо не любиш дому
Як знайдеш, що згубив Не віддавай нікому
Життя – це довгий лан Воно мене навчило
Розкажи чого!
Усе, що накопичиш Роздати можеш сміло
Так і є, сестро.
Та якось знов удача Розкрила свої крила
І втрачене знайшлось Усе, що я любила
Не знатимеш смаку Доки не скуштуєш
Не знатимеш.
Якщо не поридаєш То й не пожартуєш
Не вдасться.
Мандрів не оціниш Якщо не любиш дому
Як знайдеш, що згубив Не віддавай нікому
І ще раз!
Не знатимеш смаку Доки не скуштуєш
Співайте, фреґли!
Якщо не поридаєш То й не пожартуєш
Люблю вас!
Мандрів не оціниш Якщо не любиш дому
Як знайдеш, що згубив Не віддавай нікому
А тепер йодлем!
Тобі буде так затишно, Ред?
Може, не на всі сто,
та я переживу. Це на краще.
А що далі?
Ми добряче попотіли, щоб усе виправити.
Може, пора освіжитись у ставку?
Яке чудове рішення.
-Так, гайда! -Так!
Ґріззарде, довго ти там просидів?
Якщо чесно, не знаю.
Я що, весь поморщений?
Так.
Спробуймо новий покращений варіант.
-Добре. -Запускай.
Давай, Ма'!
-Так. -Ідіть до Та'.
-Ой, не піймав. -Так.
Поможи.
Мій королівський ніс.
Вимикай.
-Не треба більше! -Що? Ще більше? Як скажеш.
Відбій. Це ніяк не зручний спосіб їсти полуниці.
Зате який цікавий.
Зловив. А я вмію ловити.
Спрокі, я не хотіла тебе засмучувати.
Добре мати те, що любиш.
А ще краще, думаю, зробити так, щоб це
було добре і для планети.
Сходимо на фермерський ринок?
Там є ятка
з домашніми ласощами для собак.
Будуть тобі й ласощі, і прогулянка.
А я по дорозі куплю у веганській пекарні полуничний пиріг.
Я теж заслужила смачненького.
Не знатимеш смаку
Доки не скуштуєш
Якщо не поридаєш То й не пожартуєш
Мандрів не оціниш Якщо не любиш дому
Як знайдеш, що згубив Не віддавай нікому
Життя – це довгий лан Воно мене навчило
Розкажи!
Усе, що накопичиш Роздати можеш сміло
Так і є, сестро.
Та якось знов удача Розкрила свої крила
І втрачене знайшлось Усе, що я любила
Не знатимеш смаку
Доки не скуштуєш
Якщо не поридаєш То й не пожартуєш
Мандрів не оціниш Якщо не любиш дому
Як знайдеш, що згубив Не віддавай нікому
І ще раз!
Не знатимеш смаку
Доки не скуштуєш
Якщо не поридаєш То й не пожартуєш
Мандрів не оціниш Якщо не любиш дому
Як знайдеш, що згубив Не віддавай нікому
Так!
Класно заспівали йодлем, друзі.
О, так.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова