С танци победи грижите, за друг ден ги остави.
Нека музика звучи във Фрагъл Рок.
С работа победи грижите, танците за после остави.
Дай на фрагълите веселба.
Гобо. - Моки.
Уембли. - Бубър.
Ред.
Младши! - Ехо!
Репичката ми!
С танци победи грижите, за друг ден ги остави.
Нека музика звучи във Фрагъл Рок. Във Фрагъл Рок.
Дано си готов за комплименти на Репичковия бал.
Цяла вечер ще чуваш: "Страхотна панделка за коса, Уембли".
Да! "Свежарски вид, Гобо." - Да.
Бубър, изглеждаш супер.
Балът е веднъж годишно, как да не се изтупам.
Радвам се, че си щастлив, Бубър.
А аз - че ви е забавно, защото мен ме е шубе.
Реалността е, че тези пещери може да ни затрупат всеки момент.
Гледам балансирано на нещата. Отивам да довърша тортата.
С формата на репичка е. Толкова е очевидно, та чак неочаквано.
О, да. Чао, Бубър.
Харесва ми наперен.
Колкото харесваш
тази пелерина? - Да, точно така!
Върти се много красиво. - Много добре.
Любимата ми част.
С форт от възглавници е много забавно.
Сякаш сме във ваканция. Или "възгланция"?
Не съм готова за утре.
Първо в лабораторията, после в гимназията, накрая - в закусвалнята.
Искам да си стоя тук.
Да се "зафортя".
Да се застоя във форта?
Не, шегата не ми се получи.
Май трябва да разчистим.
Да не предлагаш да сложим още възглавници и да прекараме деня тук?
Да превърнем укреплението в дворец.
Погледни надолу!
Чудничко е тук, Моки.
Поемам от хвалбите ти и ти връщам няколко.
Страхотно влизане, Ред. - Благодаря. Така се радвам за бала!
Моки. Може ли една репичка?
Не съм преброил правилно. Трябва ми още една за топера.
Кулинарен жаргон за фигурките на тортата.
Видите ли ме да отказвам на приятел, значи друг се представя за мен.
Потърсете истинската Моки.
Значи да?
Да. - Благодаря.
Значи си с репичка по-малко? - Да.
Но не мога да ида в градината на горгите, готвя парти.
Аз ще ти намеря репичка.
Много мило, Ледена. Но не искам да изпуснеш бала.
Няма проблем. И без това не мога да танцувам.
Съмнявам се. - Така е.
Леле. - Много интересно.
Леле. - Отивам за кошница.
Само да сваля официалните дрехи и да облека екипа за бране на репички.
Добре, изчезвам.
Дано намери. Последния път при горгите беше пустош.
Младши! - Да, татко?
Колко пъти съм ти казвал да поливаш проклетите "ягодиди"!
Поливам "ягодидите", виж. - Какво?
С вода не става, нищо ново не никне.
Задето изляхме много "Горгамакс" ли?
Какво? Не, синко. Използваме тази тор от дълги години.
Ако съм научил нещо в изумителния си живот, това е,
че трябва да правиш едно и също нещо, никога не се променяй, удвои усилия.
Да удвоя усилия?
Давай сега да сложим двойно повече "Горгамакс".
Толкова си умен, татко. Най-умният.
Да, прав си, синко. Това май значи, че и ти си умен.
Добре. Отивай да работиш. Удвои усилията.
Удвои. - Удвоявам, удвоявам.
Извадена. - За преработка.
Малко е сива.
И мирише странно. - Карай.
Готово. - За опаковане.
Липсва ми да строим.
Знам, че сме дузъри и само работим,
но не мислиш ли, че работата е монотонна?
Шпонке, ще ти кажа искренко.
И нямам предвид да се преструвам на Искренко,
а че няма да те лъжа - трябва да си в крак с времето.
Репичките изчезват и ни остава само доставката на ягоди.
А защо не започнем пак да отглеждаме репички?
Правя експеримент.
Експеримент? Не, на работа!
Бях Искренко.
Той е глуповат, но държи на продуктивността.
Искренко е забавен.
Бубър, невероятна торта.
Изглежда вкусно.
Аз съм Синко Боровинко. - Шери Чумери.
За нас е чест първи да ви посрещнем на Репичковия бал.
Синко, май не сме първи.
Някой може да ги е посрещнал на влизане.
Радвам се да те видя, Шер.
А сега за мен е голяма радост...
За мен е дори по-голяма радост да ви представя...
Джамдолин и "Трубадурите".
Привет, готини рошльовци.
На всеки по отделно и на всички, взети заедно.
Да се развилнеем.
Време е за Репичковия бал!
Фрагъли от всички краища, елате, за да чуете защо сме се събрали.
Едно време бях наивник голям.
Пълен карък, скучен загубан.
После плочата обърнах и нова песен запях.
С мен е веселба голяма.
Животът ми различен е сега. - Различен е.
Вече ми е по-добре така. - По-добре ми е.
Щом тъгата в мен напира. - Напира.
Творецът в мен я игнорира. - Я игнорира.
Забавлявам се така.
Забавлявам се така, край на моята тъга.
Да ви чуя!
Веселбата си е веселба, всеки я знае тази игра.
Всеки може да играе. - Пак!
Не се бой от веселбата, всеки да се включи в играта.
Фрагъли от близо и далеч. - От близо и далеч.
Знаят за какво иде реч. - Иде реч.
Не може вече да се отрича. - Не може.
За веселбата всеки се стича. - Всеки се стича.
Дай на фрагълите да играят. - Дай им...
Те само това си знаят.
Да ви чуя.
Веселбата си е веселба, всеки я знае тази игра.
Да ви чуя!
Не се бой от веселбата, всеки да се включи в играта.
Всеки я знае тази игра.
Бива ви в танците.
Еха, еха. Просто еха. Рядко казвам три пъти "еха", обаче еха!
Бяха четири пъти. Велик бал.
Знам, че можех да танцувам повече, но не съжалявам.
Догодина ще развяваш балибиуса си на воля.
Докато има репички, ще има и Репичков бал.
Няма ги! Репичките са изчезнали!
Какво?
Търсих ги къде ли не, преобърнах всеки камък.
Няма кьорава репичка при горгите.
Или където и да било!
Не!
Какво ще правим?
Някой ме наказва, защото си прекарвам добре?
Не, тук става нещо голямо. Не може да е вярно.
Не, Бубър. - Извинявай, Уембли.
Зъбльо, укреплението ни расте.
Гледай.
Президентът на форта съм.
Не питай какво ще направи фортът за теб, а ти какво ще направиш за него.
След президентстването
ще се метна в басейна ни от възглавници. Идвай и ти!
Искаш ли да гледаме филм? В киното от възглавници, което направихме?
Ето това е живот, Зъбльо. Не ми се иска този ден да свършва.
Да видим няма ли репички тук нейде.
Пръстът ми.
Бубър, почини си малко. Ще разберем какво става.
Какво е това?
Какво става?
Тръбата, която с Уембли намерихме преди време.
Скачаш и фиу! Пренася те на друго място.
Е, може би ще ме отведе при репичките.
Недей, Бубър!
Гобо! - Не, Ред!
Не, Моки.
Ида!
Пак ли тук се върнахме? - Какво беше това?
Не знам, но не бяха репички, това е сигурно.
Аз съм Синко Боровинко. - Шери Чумери.
За нас е чест първи да ви посрещнем на Репичковия бал.
Какво става?
Тръбата май ни върна в началото на вечерта.
Радвам се да те видя, Шер.
Значи влязохме в тръбата и тя ни върна в миналото?
Чувствам се по-млад.
Значи след всяко влизане в тръбата вечерта ще започва отначало?
Да видим.
Получи се.
Аз съм Синко Боровинко. - Шери Чумери.
За тях е чест първи да ни посрещнат на Репичковия бал.
Какво? - Все го повтаряте.
Бубър, какво става?
Правим каквото си искаме. Тази вечер може да не свършва.
И по-важното е, че няма да ни чака бъдеще без репички.
Да си изкараме страхотна вечер!
Гобо! Ела. - Да си бях взел китарата.
Тръбата! Супер!
Гобо! Ела.
Да свирим.
Няма ги! Репичките са изчезнали!
Търсих ги къде ли не. - Да, Ледена.
Забрави за това тази вечер. Тръбата!
Опитай тортата. - Благодаря.
Парче торта?
О, не.
Момент. Тръбата!
Ето ти. Да ти е сладко.
Няма ги! Репичките са... - Тръбата.
Супер!
Ще ти покажа един фокус. Намисли си число. Сега кажи кое е.
Двайсет и шест гагилиона. - Тръбата!
Намисли си число. Двайсет и шест гагилиона ли е?
Тръбата!
Намисли си число. Двайсет и шест гагилиона ли е?
Късмет, а? Вселенска му работа!
Тръбата!
Успях.
Преди да кажеш нещо, искам да потанцуваш.
Веселбата си е веселба.
Всеки я знае тази игра.
Веселбата няма край.
Хайде пак! Тръбата!
Не, край.
Бубър, каталясахме. Да поспим и да посрещнем утрешния ден.
Да, и ще проучим какво става с репичките.
Още един път? - Не.
Половин път? - Не!
Не искам да идва утре. Ако останем тук, няма да се занимаваме с репичките.
Не виждате ли, че не само е добре, а е единственият вариант?
Бубър, знам, че те е страх. Всички сме така.
Знаете ли кое ще помогне? - О, не.
Новата картичка от чичо Мат. - Нали няма да повтаряме тази част?
"Скъпи племеннико Гобо. Наскоро ми се наложи да укротя див звяр."
И други приключенци опитаха,
но аз се представих най-достойно.
Помощ!
И аз имам палци. Просто сега са заети.
Така умело подчиних звяра,
че главното глупаво създание ме помоли да остана завинаги.
Но трябваше да тръгвам.
Не!
Помогни ми, Пачис!
Понякога най-смелото нещо е да продължиш напред.
И ползите не закъсняват.
"Като това Ласо на безкрая,
което ти изпращам да ти напомня да продължаваш напред."
"С обич, твоят чичо... О, не, звярът идва към мен!
Пачис, не! Не, било само сянка. Всичко е на шест.
Продължавай напред. С обич, чичо Мат."
Прав си, Гобо. Разбирам те. Време е да продължим напред.
Добре. Сега да запечатаме тръбата и да си лягаме?
Да. - Чудесна идея.
Да използваме този камък.
Идеален е. - Ако бутаме дружно...
Ще стане.
Две.
Едно.
Приятели, къде е Бубър? - Какво?
Май е вътре! - Да го изкараме.
О, не! - Дърпайте.
Идваме, друже.
Върнахме се!
Съжалявам, не бях готов за утре.
Приятели? Къде са всички?
И къде е тръбата?
Не помръдва. - Не мърда.
Това казах. - И аз.
Тогава как ще излезе Бубър?
Не знам! - Не знам!
Да, повтарям думи. Чувам се.
Аз съм Синко Боровинко. - Шери Чумери.
А аз съм сам в друго време.
Какво?
Трудно е за обяснение.
Само аз скочих в тръбата, а те я запечатаха.
Сега съм без тях и ще остана в тази вечер може би завинаги.
Какво?
Мислех, че ще е идеален ден за мен.
От ранна утрин тържество и репички безкрай - добре би било.
И всеки ден едно и също,
ала започва да ми втръсва.
Завинаги оставам тук без приятели накуп.
Да бях се вслушал в думите им трайно да не повтарям този ден безкрайно.
Сега измъкване няма.
Изчезнали са!
Изход никакъв не виждам.
До болка ми е познато това, измъкнете ме още сега!
Пак ли?
Мислех, че ще е идеален ден за мен.
От ранна утрин тържество
и репички безкрай - добре би било. Всеки ден едно и също,
ала започва да ми втръсва.
Завинаги оставам тук без приятели накуп.
Да бях се вслушал в думите им трайно да не повтарям този ден безкрайно.
Сега измъкване няма. - Изчезнали са!
Изход никакъв не виждам.
До болка ми е познато това, измъкнете ме още сега! Пак ли?
Мислех, че ще е идеален ден за мен.
От ранна утрин тържество
и репички безкрай - добре би било. Всеки ден едно и също,
ала започва да ми втръсва.
Завинаги оставам тук без приятели накуп.
Да бях се вслушал в думите им трайно да не повтарям този ден безкрайно.
Сега повтарям този ден безкрайно.
Хайде, репички.
Растете, растете. - Репички?
Здрасти, Шпонке.
Нови репички ли отглеждаш?
Опитвам се. Използвам нещо, наречено хидропоника. Да ти покажа?
Не ме интересува. - Хубаво.
Шегувам се. Интересува ме.
Дузърите използват ли сарказъм? - Не.
Добре. В почвата на горгите вече не никнат репички.
Но можеш да отглеждаш растения и във вода, без почва.
Хайде, репичке.
По-силна си от вчера, а утре - кой знае каква надежда ще ми донесеш.
Утре ли?
То може да не дойде, ако повтарям този ден от страх.
Благодаря, Шпонке.
За какво?
Хайде де. Къде е тази тръба?
Как ще се върна при приятелите си?
И таз добра.
Ласото на чичо Мат е добра идея,
но не е достатъчно. - Знам.
Ще ни трябва някой със суперфрагълска мощ. - Някой със здрава осанка.
Няма ги! Репичките са изчезнали!
Къде ли не ги търсих...
Бубър е в беда, а нямаме време. Помогни ни.
Да, ела. Ти бутай, ние ще дърпаме.
Искам да изляза, да посрещна утрешния ден с приятелите си.
Гобо!
Бубър!
Тук сте? - Отиваме към утрешния ден!
Което е днес за нас!
Всъщност още е същият ден, но малко по-късно.
Хвани се!
Дърпай, Ледена Джо!
Вие ме спасихте. Съжалявам, че пак скочих.
Боях се какъв ще е Фрагъл Рок без репички и не исках да идва утре.
Но утрешният ден носи надежда, искам да го видя.
Готов съм да посрещна бъдещето, стига да съм с приятели.
Да.
Бубър, много неща си осъзнал в онази тръба.
Имах достатъчно време за размисъл, докато повтарях деня.
Освен това се изморих.
Може ли да си лягаме? - Да!
Мислех, че няма да попиташ!
Пижамено парти? - Да! Хайде!
Нямам търпение.
Някой ще каже ли на Ледената Джо какво става?
Ехо?
Утре ли сме вече?
Какъв хубав ден.
Днес съм в лабораторията. Супер! После съм при децата в гимназията.
Накрая - в закусвалнята. Може да хапна палачинки в почивката.
Ще е прекрасен ден. Благодаря, Зъбчо.
Тревожех се за утрешния ден, но той вече е тук и започва хубавата част.
Направил си ми кафе.
Не знам какво е това, но не е кафе.
Аз съм Синко Боровинко. - Шери Чумери.
Не пак!
За нас е чест първи да ви посрещнем на Репичковия бал...
и уборката!
Ама че пауза направи, преди да кажеш "уборка"!
Като водещ разказвам цяла история с думите си.
Това не е кафе.
Превод на субтитрите Катина Николова