Ze starostí se vytanči, obavy si nech na jindy.
Nech hudbu hrát. Dole ve Fragglí skále.
Starosti zažeň prací, tančení nech na jindy.
- Nech Fraggláky, ať si hrají. - Gobo, Mokey, Wembley, Boober, Red!
Juniore!
Haló!
Moje ředkvička!
Ze starostí se vytanči, obavy si nech na jindy.
Nech hudbu hrát. Dole ve Fragglí skále.
Fraggle Rock: Zábava je zpět
Dole ve Fragglí skále.
Hej! Připrav se na lichotky na Ředkvičkovém plese.
Celý večer budeš poslouchat: „Pěkná mašle, Wembley.“
Jo! „Seš úplně jinej, Gobo.“
Jo.
Čau, Boobere. Sekne ti to.
Ředkvičkový ples je jen jednou za rok, tak si ho hodlám užít.
Je bezva vidět tě tak šťastného.
Tebe to těší, pro mě je to velmi nepříjemné.
Ve skutečnosti se tyhle jeskyně mohou každou chvíli zbortit.
Tak. Vyvážený pohled.
Tak jo, půjdu dokončit svůj dort.
Má tvar ředkvičky. Je to tak zjevné, až je to nečekané.
Jo. Čau, Boobere.
Miluju ten jeho elán.
Stejně jako...
tenhle plášť?
- Hej! - Ano! Přesně!
- Hezky se točí, viď? - Dobrý.
- To je nejlepší. - Jo.
Stavět bunkr z polštářů byla zábava.
Jako prázdniny. Nebo „polštářiny“?
Na zítřek nejsem připravená.
Ráno laborka,
učení na střední a pak směna v restauraci. Moct tak zůstat navěky tady.
Nebo na „bunkrověky“?
V polštářovém bunkru?
Ne, to bylo hloupý.
Měli bychom to uklidit.
Navrhuješ neuklízet to, přistavět a prodloužit si perfektní den?
Uděláme z toho bunkru polštářový palác.
Pozor dole!
Páni. Vypadá to skvěle, Mokey.
Vdechuju tvou chválu a trochu ti jí vydechnu zpátky.
- Bezva vstup. - Díky.
Tolik se na ten ples těším!
Čau, Mokey. Můžu si jednu vzít?
Neodhadl jsem to. Potřebuju jednu ředkvičku na zápich.
To je věc, co se dává na vrchol dortu.
V den, kdy se odmítnu podělit s kamarádem, se za mě někdo bude vydávat.
Koukej hledat skutečnou Mokey.
Takže můžu?
- Jo. - Díky.
- Teď ti jedna ředkvička chybí. - Jo.
Ale teď do zahrady nemůžu. Musím to tu vyzdobit.
Já tam dojdu. Spolehni se.
- Milé. Ale nechci, abys zmeškala ples. - Ne.
To nevadí. Tančím příšerně.
- Pochybuju. - Jo.
- Páni. - Velmi zajímavé.
No teda.
Utrhnu jich tam plno.
Jen se ze společenského převléknu do šatů na sběr ředkviček.
Fajn, tak já jdu.
- Snad uspěje. - Ředkvičky.
Posledně to v zahradě Gorgů byla bída.
- Juniore! - Co... Ano, tati?
Stokrát jsem ti říkal, abys ty zatracený „jahohody“ zalil.
Já je zalívám.
- Koukni. - Co?
Voda neúčinkuje a nic nového neroste.
Není to kvůli Gorg-A-Maxu?
Co? Ne, synku. Gorg-A-Max používáme už po mnoho generací.
Pokud jsem se ve svém impozantním životě něco naučil, pak tohle:
Dělej pořád to samé dokola. Nikdy to neměň. Zdvojnásob to!
- Zdvojnásob to? - Jo.
Posypeme záhony dvojnásobnou dávkou Gorg-A-Maxu.
Dobře. Ty jsi tak chytrý. Nejchytřejší.
Jo, v tom máš pravdu, synku.
To budeš nejspíš chytrý taky.
Dobře. Jo... Do práce. Dvojnásobek.
- Dvojnásobek. - Jo.
Dvoj-dvojnásobek.
- Extrakce dokončena. - Zpracování.
Je šedá.
- A páchne. - Zpracovat.
- Hotovo. - Balení.
Chybí mi stavění.
Vím, jsme Doozeři a naším úkolem je pracovat,
ale nepřijde vám tohle trochu monotónní?
Budu upřímný, a ne jako Frank.
Ta hloupá postava, co občas napodobuju.
Přejdu rovnou k věci. Musíš držet krok s dobou.
Ředkvičky mizí, a tak zbývá jen doručovací služba jahod.
Co kdybychom zkusili ředkvičky znovu vypěstovat?
Pustila jsem se do experimentu...
Experiment? Zpátky do práce.
Jsem ten Frank.
Je hloupý, ale taky přísně dbá na produktivitu.
S Frankem je zábava.
Páni. Boobere, ten dort vypadá úžasně.
Krása.
- Jsem Bořek Borůvka. - Já Šárka Kafralková.
Rádi bychom vás jako první přivítali na velkém Ředkvičkovém plese.
Vlastně nejsme první, Bořku.
Třeba je někdo přivítal už cestou sem.
Fajn, že jsi tady, Šári.
S velkou radostí představuji...
Já mám ještě větší radost představit vám...
Jamdolína a Trubadúry!
Zdravím, moji chundelatí přátelé.
Pozdrav jednomu je pozdrav všem.
A teď to rozjedem.
Protože je tu Ředkvičkový ples!
Kde jste kdo, jen pojďte blíž, povím vám, co děje se tu již.
Já kdysi býval naivní.
To vaše štěstí ovlivní.
Pak změnil jsem směr a teď řeknu vám,
zábava zůstane už napořád.
- Můj život teď jiný nádech má. - Jiný nádech má.
- Po všech stránkách lepší se zdá. - Lepší se zdá.
- Když začnou se mraky stahovat. - Mraky stahovat.
- Začnu je modrou malovat. - Modrou malovat.
- Zábava je zábava, a tak řeknu vám... - Zábava zůstane už napořád.
Do toho!
Horká, studená, jakkoli chceš, můžeš ji mít.
- Je pro každého. - Do toho.
Koupená, troufalá, zábava zůstane tu už napořád.
- Ze všech koutů Fraggláky svádí. - Fraggláky svádí.
- Fragglákům v žilách proudí. - V žilách proudí.
- Jednu věc vám nikdo nepřizná. - Nikdo nepřizná.
- Že zábava i jiné formy má. - Jiné formy má.
- Každý smělý Fragglák řekne vám. - Řekne vám.
Zábava zůstane už napořád.
Do toho.
Horká, studená, jakkoli chceš, můžeš ji mít.
Jo. Do toho.
Koupená, troufalá, zábava zůstane tu už napořád.
Zábava zůstane tu už napořád.
Ty válíš.
Páni. Chci říct, páni! Tohle třikrát neříkávám, ale páni.
Čtyřikrát. Až tak to bylo skvělý.
Jo.
Mohla jsem tančit s větší vervou, ale ničeho nelituju.
Tak příští rok.
- Jo. - Můžeš si to předsevzít.
Dokud budou ředkvičky, bude i Ředkvičkový ples.
Jo.
Jsou pryč! Ředkvičky jsou pryč!
- Co? - Co to...
Hledala jsem nahoře, hledala jsem dole, a věřte, že jsem hledala všude.
V zahradě Gorgů není jediná ředkvička.
- Ani nikde jinde! Jsou fuč! - Co...
Ne!
- Co budeme dělat? - Ne.
To je trest za to, že jsem se dobře bavil?
Ne. To je na mě moc. To nemůže být pravda.
- Ne, Boobere. To není... - Promiň.
Zdokonalujeme se, Sprockete.
Podívej.
Jsem polštářová prezidentka.
Neptej se, co bunkr udělá pro tebe, ale co ty uděláš pro něj.
Po náročném dni ve funkci
si dopřeju osvěžující koupel v polštářovém bazénu! Skoč sem!
Chceš se dívat na film?
V našem polštářovém kině?
Tohle je život, Sprocku. Kdo říká, že tenhle den musí skončit?
Někdo si tu určitě schoval, pár ředkviček.
Můj prst.
Boobere, zhluboka se nadechni, ano?
Něco vymyslíme.
- Co to... - Co je to?
Co je to?
To je ten tunel, co jsme našli s Wembleym.
Skočíš tam a šups! Objevíš se někde jinde.
Možná mě zavede někam, kde budou ředkvičky.
- Co... - Ne! Boobere, ne!
- Gobo. - Ne, Red! Red!
Ne, Mokey.
Já!
- Jé. Co to bylo? - Jsme zase zpátky?
Nevím, co to bylo, ale ředkvičky určitě ne.
- Jsem Bořek Borůvka. - Já Šárka Kafralková.
Rádi bychom vás jako první přivítali na velkém Ředkvičkovém plese.
- Co se to děje? - Jo.
Ten tunel nás nejspíš poslal na začátek večera.
Fajn, že jsi tady, Šári.
Skočili jsme do toho tunelu, cestovali časem a teď jsme v době předtím?
Víte, cítím se mladší.
Myslíte, že kdykoli tam skočíme, můžeme ten večer začít znovu?
Zjistíme to.
Klaplo to.
- Jsem Bořek Borůvka. - Já Šárka Kafralková.
Rádi by nás jako první přivítali na velkém Ředkvičkovém plese.
- Co... - Neboj, řekneš to zase.
- Co to děláme? - Jo.
Cokoli chceme. Nechápete? Dnešní večer nemusí skončit.
A co je hlavní, nezažijeme zítřek bez ředkviček.
Tak si ten večer užijme!
Gobo! Připoj se.
Mít tak svou kytaru.
Tunel! Paráda!
Hej, Gobo. Připoj se!
- Rozjedem to. - Jo.
Jsou pryč!
Ředkvičky jsou pryč!
- Hledala jsem nahoře, hledala jsem dole... - Jo.
Dnes večer ne.
Tunel!
- Ředkvičkový dort. - Díky.
Dort?
Ale ne.
Momentík. Tunel!
Prosím.
Ať chutná.
- Jsou pryč! Ředkvičky jsou... - Tunel.
Paráda!
Předvedu vám trik. Myslete si nějaké číslo. Které to je?
- Šestadvacet gazilionů. - Tunel!
Myslete si nějaké číslo. Je to šestadvacet gazilionů?
Tunel!
Myslete si nějaké číslo. Je to šestadvacet gazilionů?
Páni, osud, co? Vesmír, že?
Tunel!
Zmákla jsem to.
Počkej, než něco řekneš, chci, abys tančila.
- Ano! - Koupená, troufalá,
zábava zůstane tu už napořád.
Zábava zůstane tu už napořád.
Tak jo, znova.
Tunel!
- Ne. Už ne. - Co?
Jsme unavení.
Pojďme spát a nechme zítřek zítřkem.
Jo, a pak zjistíme, co se stalo s ředkvičkami.
- Ještě jednou? - Ne.
- Do půlky? - Ne!
Já nechci čelit zítřku.
Když zůstaneme tady, nemusíme ten problém řešit.
Nedochází vám, že tohle je dobrá a taky jediná možnost?
Boobere, vím, že máš strach. My taky.
- Víte, co nám pomůže? - Ach jo. Už zas.
Pohlednice od strýce Matta.
Slib mi, že tuhle část opakovat nebudeme.
„Drahý synovče Gobo.
Nedávno jsem musel zkrotit divoké zvíře.“
Snažili se o to i ostatní průzkumníci,
ale ne tak důstojně jako já.
Pomozte mi!
Ano, taky mám palce. Jen jsou teď poněkud zaneprázdněné.
Vedl jsem si tak dobře, že ta šéfová chtěla, abych tam už zůstal.
Musel jsem jít dál.
Ne!
Pomoz mi, Kostkovaná!
Největší odvahu totiž občas vyžaduje jít důstojně dál.
A odměna je pak zjevná.
„Jako tahle Smyčka věčnosti,
kterou ti posílám jako připomínku, abys vždycky šel dál.“
„Zdraví tě cestující strýc... Ale ne, to zvíře jde po mně!
Kostkovaná, ne! Ne, to byl jen stín. Vše je v pořádku.
Vždycky běž dál. Strýc Matt.“
Pravda, Gobo.
Já ti rozumím. Zjevně je čas jít dál.
Tak fajn. Co uzavřít ten tunel a jít spát?
- Ano. - Dobrý nápad.
Použijeme tenhle kámen.
- Bezva. - Když ho vezmeme spolu...
Procházím.
...dva, jedna.
- Kde je Boober? - Jo?
Co?
- Asi je uvnitř! - Vytáhneme ho!
- Ne! - Tlačte.
Vydrž, kamaráde.
Jsme zpátky!
Prostě jsem nebyl na zítřek připravený. Kamarádi? Kde jsou všichni?
A kde je ten tunel?
- Zasekl se. - Zasekl se.
- Teď jsem to říkala. - Já taky.
A jak se teď Boober dostane ven?
- Nevím! - Nevím!
Tak jo, všechno opakuju. Slyším.
- Jsem Bořek Borůvka. - Já Šárka Kafralková.
A já jsem sám v jiném čase.
Co?
To se těžko vysvětluje.
Já jediný skočil do tunelu a oni ho uzavřeli.
Takže teď jsem tu sám. Uvízl jsem tu. Možná navždy.
Cože?
O dni perfektním snil jsem odjakživa.
Ráno se vzbudit a už oslava začíná.
Ředkvičky navždy, skvělá představa.
A dělat to znova a znova a znova.
Teď mám pocit, že nikdy konec nebude.
Že navždy zůstanu tu trčet bez přátel.
Kéž bych jim jen líp naslouchal.
A nedělal to znova a znova a znova.
Vězím v časové smyčce.
Jsou pryč!
Kdo ví, jestli se odsud dostanu.
Už jsem to všechno viděl. Už to nesnesu.
Už zase!
O dni perfektním snil jsem odjakživa.
Ráno se vzbudit a už oslava začíná.
- Co? - Ředkvičky navždy,
skvělá představa. A dělat to znova a znova a znova.
Teď mám pocit, že nikdy konec nebude.
- Že zůstanu tu trčet bez přátel. - Co?
Kéž bych jim jen líp naslouchal.
A nedělal to znova a znova a znova.
Vězím v časové smyčce.
Jsou pryč!
Nevím, jestli se odsud dostanu.
Už jsem to všechno viděl. Už to nesnesu.
Ne. Už ne.
O dni perfektním snil jsem odjakživa. Ráno se vzbudit a už oslava začíná.
- Co? - Ředkvičky navždy,
skvělá představa. A dělat to znova a znova a znova.
Teď mám pocit, že nikdy konec nebude.
Že navždy zůstanu tu trčet bez přátel.
Kéž bych jim jen líp naslouchal.
A dělat to znova a znova a znova.
Dělat to znova a znova a znova.
Šup, ředkvičky.
- Rosťte už. - Ředkvičky?
Hej, Závlačko.
Pěstuješ ředkvičky? Nové ředkvičky?
Snažím se. Používám takzvanou hydroponii. Chceš ji vidět?
- Ne. Nezajímá mě to. - Dobře.
Žertuju. Zajímá mě to moc.
Neznáte sarkasmus?
Ne, vůbec.
Tak jo.
Zemina v zahradě Gorgů už není pro ředkvičky úrodná.
Ale díky tomuhle je můžeš pěstovat ve vodě bez potřeby zeminy.
No tak, ředkvičko.
Jsi silnější než včera a kdo ví, jakou naději zítra přineseš.
Zítra?
Ten nenastane, pokud ze strachu budu dnešek prožívat znovu.
Díky, Závlačko.
Za co?
No tak.
Kde je ten tunel?
Jak se dostanu ke svým přátelům?
Ach jo.
Ta Smyčka věčnosti byl dobrý nápad,
- ale nestačí to. - Jo.
Chce to někoho se superfragglí sílou.
- Někoho statného. - Jo.
Jsou pryč! Ředkvičky jsou pryč!
Hledala jsem nahoře, hledala jsem...
Při vší úctě, Boober potřebuje pomoc a není čas. Pomoz nám.
Jo, tady. Pojď. Ty tlač, my táhneme.
Chci odsud pryč. Jsem připraven čelit zítřku spolu s přáteli.
Gobo!
Boobere!
Jsi tady?
Míříme k zítřku!
Což je dneska!
Je to pořád ten stejný den, jen je o něco později!
Chyť se!
Zaber, Lední Joe!
Zachránili jste mě. Mrzí mě, že jsem tam skočil.
Tolik jsem se bál, jaké to tu bude bez ředkviček,
že jsem se bránil zítřku.
Ale zítřek skýtá naději, a tu chci.
Budu čelit všemu, co budoucnost přinese.
- Jo. - S přáteli.
Jo.
Páni, Boobere.
V tom tunelu jsi zmoudřel.
Když prožíváte stejný den stále dokola, máte čas přemýšlet.
Taky je to vyčerpávající.
- Půjdeme už spát? - Ano!
Bála jsem se, že se nezeptáš!
- Přespávačka? - Jo! Pojďte!
Těším se!
Poví už někdo Lední Joe, co se děje?
Haló?
Už je zítra?
Páni. Je krásný den.
Počkat. Musím do laborky.
Bezva. A pak mám učit středoškoláky.
Super. Pak mám směnu v bistru a o pauze si třeba dám i lívance.
Bude to skvělý den. Díky, Sprockie.
Bála jsem se zítřka, ale když už je dnešek, bude to zábava.
A uvařils mi kávu.
Nevím, co to je, ale káva rozhodně ne.
- Jsem Bořek Borůvka. - Já Šárka Kafralková.
Ale ne. Už ne.
Rádi bychom vás jako první přivítali na velkém ředkvičkovém...
úklidu!
Tak dlouhá odmlka, než jsi řekl „úklidu“.
No, jsem moderátor, pomocí slov utvářím příběh.
No, tohle není káva.
Překlad titulků: Petra Kabeláčová