Šok, šok, rūpesčius pamiršk
Telieka jie dienai kitai
Tegul muzika skamba linksmai
Čia, Fraglių Roke
Dirbk, dirbk, bėdas pamiršk
Šokiai ir dainos palauks
Tegul fragliams linksma būna
- Mes esam Gobas. - Mokė.
- Vemblis. - Būberis.
Redė!
Jaunyli!
Sveiki!
Mano ridikėlis.
Šok, šok, rūpesčius pamiršk
Telieka jie dienai kitai
Tegul muzika skamba linksmai
Čia, Fraglių Roke Čia, Fraglių Roke
Čia, Fraglių Roke.
Ei! Tikiuosi, esi pasiruošęs sulaukti komplimentų
Ridikėlių puotoje.
Nes visą vakarą tik ir girdėsi:
„Koks gražus tavo kaspinėlis, Vembli.”
Taip! Ir dar: „Kaip gražiai apsirengei, Gobai.”
Taip.
Ei, Būberi. Gražiai atrodai.
Na, Ridikėlių puota - tik kartą metuose,
tad pasistengsiu, kad vakaras būtų puikus.
Smagu matyti tave tokį laimingą, Būberi.
Džiaugiuosi, kad jums smagu, nes man tai labai nepatogu.
Beje, ar jūs suprantate, kad šie urvai gali užgriūti bet kurią minutę?
Gerai. Subalansuotas požiūris.
Taigi, eisiu užbaigti savo tortą.
Jis - ridikėlio formos,
ir tai taip nuspėjama, jog net netikėta.
O, taip. Viso, Būberi.
Smagu matyti tą jo energiją.
Taip pat smagu kaip matyti...
šį apsiaustą?
- Ei! - Taip! Būtent!
- Gražiai sukasi, ką? - Gerai.
- Mėgstamiausia dalis. - Taip.
Ta tvirtovė iš pagalvių praskaidrino dieną.
Primena atostogas. Ar sakyti „važiuoja stogas”?
Turiu pasakyti, rytojui aš nepasiruošusi.
Iš ryto - į laboratoriją,
savanoriavimas mokykloje ir darbas vakare užkandinėje.
Norėčiau likti čia amžinai.
Žinai?
Amžinai, žinai?
Ne, nejuokinga.
Bet reikėtų apsitvarkyti.
Sakai, verčiau nesitvarkykime,
o dar pažaiskime ir pratęskime nuostabią dieną?
Metas šią pagalvių tvirtovę paversti pagalvių rūmais.
Atsargiai, kas žemai!
Čia taip gražu, Moke.
Priimsiu tavo pagyras ir dalį sugrąžinsiu tau.
- Gražiai įėjai, Rede. - Ačiū.
Labai laukiu šio vakaro puotos!
Ei, Moke. Galiu paimti vieną ridikėlį?
Turbūt apsiskaičiavau.
Pritrūkau vieno torto apdailai.
Čia virtuvės žargonas, tai reiškia torto papuošimą.
Jei kada atsakysiu savo draugams, tai reikš, kad mane apsėdo kas nors kitas.
Tuomet suskubkite ieškoti tikrosios Mokės.
Tai galiu?
- Taip. - Ačiū tau.
Taigi, dabar...
- tau trūksta ridikėlio, ką? - Taip.
Bet negaliu dabar eiti į Gorgų daržą,
nes ruošiuosi į puotą.
Aš nulėksiu ridikėlio. Dėl tavęs.
Kokia tu maloni, Ledine. Bet aš nenoriu,
- kad praleistum puotą. - Ne.
Nieko tokio. Jei atvirai, visai nemoku šokti.
- Abejoju. - Taip.
- Tai bent. - Labai įdomu.
Nugriebsiu pundelį.
Tik persirengsiu iš oficialių drabužių
į savo ridikėlių rinkimo drabužius.
Gerai, jau einu.
- Tikiuosi, suras. - Ridikėliai. O, taip!
Kai paskutinį kartą buvau Gorgų darže, ne ką teradau.
Jaunyli!
Ką... Taip, Pa?
Šimtus kartų sakiau tau palaistyti tas prakeiktas babraškes.
Bet aš ir laisčiau
- babraškes, Pa. Žiūrėk. - Ką darei?
Vanduo nepadeda, niekas neauga.
Manai, viskas dėl to „Gorg-A-Max”?
Ką? Ne, sūnau. Gorgai ištisus šimtmečius naudojo „Gorg-A-Max”.
Jei ką ir sužinojau per savo visą įspūdingą gyvenimą, tai štai ką:
visą laiką daryk tą patį. Nieko nekeisk. Nenukrypk!
- Nenukrypti, e? - Taip.
Tad užbarstykime dvigubai daugiau „Gorg-A-Max”, sūnau.
Gerai. Tu toks protingas, Pa. Pats protingiausias.
Taip, tu dėl to neklysti, sūnau.
Tai turbūt reiškia, kad tu irgi protingas.
Gerai. Taip... Grįžkime prie darbo. Dvigubai.
- Dvigubai. - Dvigubai.
Dvigubai.
- Paėmimas baigtas. - Siųskite į apdorojimą.
Ji kažkokia pilka.
- Ir kvapas keistas. - Vis tiek apdorokite.
- Apdorota. - Siųskite kubelius supakuoti.
Pasiilgstu statybų, pone.
Žinau, kad esame gudragalviai, turime daug dirbti,
bet ar jums šis darbas neatrodo vienodas?
Pleištele, būsiu atviras.
Kalbu ne apie duris.
O atvirai pasakysiu. Laikui bėgant tenka keistis.
Ridikėliai nyksta,
liko tik braškių pristatymas.
Bet gal vertėtų pagalvoti, kaip vėl auginti ridikėlius?
Žinote, aš pradėjau eksperimentą...
Eksperimentą? Ne, grįžkime prie darbo.
Čia kitas aš.
Jis kvailokas, bet jam svarbiausia - produktyvumas.
Taip, jis tikras linksmuolis.
Būberi, tas tortas atrodo nuostabiai.
Kaip kvepia.
- Sveiki, aš - Baris Mėlynė. - O aš - Džina Priešgyna.
Mums garbė pirmiesiems pasveikinti jus, atvykusius į Didžiąją Ridikėlių puotą.
Tiesą sakant, Bari, gal mes ne pirmieji.
Gal kas nors juos pasveikino pakeliui.
Smagu, kad esi čia, Džina.
O dabar su džiaugsmu pristatau...
Tiesą sakant, su dar didesniu džiaugsmu pristatau
Džemdoliną ir trubadūrus!
Sveiki, mano nuostabiai pūkuoti draugai.
Sveikinimai vienam, sveikinimai visiems.
O dabar atsipalaiduokime.
Nes atėjo metas Ridikėlių puotai!
Čionai, čionai, fragliai visi Iš arti ir iš toli
Kažkada seniai kvailas buvau
Nelinksmai gyvenau
Bet tuomet pasikeičiau išties
Dabar linksmybės man prie širdies
- Dabar kasdien mano gyvenimas kitoks - Dabar kasdien mano gyvenimas kitoks
- Dabar geriau gyvenu - Dabar geriau gyvenu
Kaskart, kai debesys užplaukia
Griebiu dažus Kad būtų mėlynas dangus
Linksmybės priklauso nuo tavęs
Linksmybės priklauso... Svarbu liūdesy nepaskęst
Pirmyn!
Linksmybių daug visokių Kiekvienas ras, kas jam smagu
- Visi moka žaisti tą žaidimą. - Pirmyn.
Linksmybes galima pratęst Svarbu liūdesy nepaskęst
Fragliai atkeliauja visi Iš arti ir iš toli
Fragliai linksmintis moka
Jie dainuoja ir šoka
- Net kvailys nesakys - Net kvailys nesakys
- Kad smagu kankintis liūdesy - Kad smagu kankintis liūdesy
- Fragliai žino tikrai - Fragliai žino...
Svarbu liūdesy nepaskęst
Pirmyn.
Linksmybių daug visokių Kiekvienas ras, kas jam smagu
Taip. Pirmyn.
Linksmybes galima pratęst
Svarbu liūdesy nepaskęst
Taip, o tu moki šokti.
Oho. Oho... Tikrai oho! Retai kartoju tris kartus, bet tikrai oho.
Bet palaukit, tai jau keturi. Štai kokia gera buvo puota.
Taip.
Giliai širdyje žinau, kad galėjau šokti dar geriau,
bet nieko nesigailiu.
Bus ir kiti metai.
- Taip. - Galėsi paruošti savo balūbį.
Tol, kol yra ridikėlių, tol bus rengiama Ridikėlių puota.
Taip.
Jų nebėra! Ridikėlių nebėra.
- Ką? - Kurių...
Ieškojau aukštai, ieškojau žemai, visur išieškojau, ir ne kartą.
Gorgų darže nebėra nė vieno ridikėlio.
- Niekur nėra! Niekur! - Ką...
Ne!
- Ką darysim? - Ne.
Viskas todėl, kad man buvo smagu? Todėl esu baudžiamas?
O, ne. To jau per daug. Tai negali būti tiesa.
- Ne, Būberi. Ne, tai ne... - Atleisk, Vembli.
Sproketai, mes stipriai patobulėjome.
Pažiūrėk...
Esu pagalvių prezidentė.
Neklausk, ką tau gali duoti pagalvių tvirtovė,
klausk, ką tu gali duoti tvirtovei.
Po sunkios prezidentavimo dienos
gera atsigaivinti pagalvių baseine! Eikš čionai!
Nori pažiūrėti filmą?
Kino teatre iš pagalvių, kurį ką tik pastatėme?
Čia tai gyvenimas, Sproki. Kas pasakė, kad ši diena turi baigtis?
Kas nors kažkur čia tikrai bus paslėpęs kelis ridikėlius...
Mano pirštas.
Žinai, Būberi. Nusiraminkime, gerai?
Ką nors sugalvosime.
- Kurių... - Kas čia?
Kas čia?
Tai vienas iš tunelių, kuriuos kažkada suradome mudu su Vembliu.
Įšoki, ir - ūžt - atsiduri kitur.
Gal man pavyks atsidurti ten, kur yra ridikėlių.
- Ką... - Ne! Būberi, ne!
- Gobai. - Ne, Rede, Rede!
Ne, Moke.
Aš!
- Kas čia buvo? - Vėl sugrįžome atgal?
Nežinau, bet ridikėlių ten nebuvo, tiek galiu pasakyti.
- Sveiki, aš - Baris Mėlynė. - O aš - Džina Priešgyna.
Mums garbė pirmiesiems pasveikinti jus, atvykusius į Didžiąją Ridikėlių puotą.
- Kas vyksta? - Taip.
Manau, tas tunelis sugrąžino mus į šio vakaro pradžią.
Smagu, kad esi čia, Džina.
Tai mes įlindome į tunelį ir sugrįžome į praeitį?
Žinot, tikrai jaučiuosi jaunesnis.
Kaip manot, ar kaskart įlindę į tą tunelį, mes...
mes ir vėl pradėtume vakarą iš naujo?
Pažiūrėkime.
Pavyko.
- Sveiki, aš - Baris Mėlynė. - O aš - Džina Priešgyna.
Mums garbė pirmiesiems pasveikinti jus, atvykusius į Didžiąją Ridikėlių puotą!
- Ką... - Nesijaudinkit, pakartosim.
- Būberi, ką mes darome? - Taip.
Ką tik norime. Negi nesuprantate? Šis vakaras gali niekad nesibaigti.
Ir, svarbiausia, niekad neateis rytojus, kuriame nėra ridikėlių.
Tad pasistenkim, kad šis vakaras būtų puikus!
Ei jo, Gobai! Prisijunk.
Gaila, neturiu gitaros.
Tunelis! Nuostabu!
Ei jo, Gobai. Prisijunk!
- Pavarykim. - Taip.
Jų nebėra!
Ridikėlių nebėra.
- Ieškojau aukštai, ieškojau žemai... - Taip, Ledine.
Šįvakar apie tai negalvosim.
Tunelis!
- Ragaukit ridikėlių torto. - Ačiū.
Torto?
O, ne.
Sekundėlę. Tunelis!
Štai taip.
Skanaus.
- Jų nebėra! Ridikėlių... - Tunelis.
Man patinka!
Triukas. Sugalvok skaičių. Koks jis?
26 godzilijonai.
Tunelis!
Sugalvok skaičių. 26 godzilijonai?
Tunelis!
Sugalvok skaičių. 26 godzilijonai?
Lemtis, ką? Kosmosas, tiesa?
Tunelis!
Pavyko.
Palauk, kol dar nieko nepasakei, pašok.
- Taip! - Linksmybes galima
Pratęst
Svarbu liūdesy nepaskęst
Gerai, dar kartą.
Tunelis!
Ne. Daugiau jokio tunelio.
Būberi, mes pavargome.
Verčiau griūkime miegoti ir sulaukime rytojaus.
Taip, o tuomet pamėginsime išsiaiškinti, kas nutiko ridikėliams.
Dar vieną kartelį?
Ne.
- Nors pusę? - Ne!
Bet aš nelaukiu rytojaus.
Jei liksime čia, mums neteks spręsti ridikėlių problemos.
Negi nematote, kad tai, ką aš siūlau, yra gera ir, sakyčiau, vienintelė išeitis?
Būberi, suprantu, kad bijai. Visi mes bijome.
- Žinot, kas gal padėtų? - Varge, prasideda.
Mano dėdės Meto paskutinis atvirukas.
Pažadėkit, kad šitos dalies mes nekartosime, gerai?
„Brangus sūnėne Gobai.
Neseniai man teko prijaukinti laukinį žvėrį.”
Nors kiti tyrinėtojai stengėsi įveikti žvėrį,
tik man pavyko tą padaryti gražiai ir oriai.
Padėkit!
O, taip, aš turiu nykščius. Tik jie dabar užimti.
Aš taip puikiai suvaldžiau tuos žvėris,
kad vyriausiasis kvailas padaras paprašė manęs pasilikti.
Bet aš turėjau iškeliauti.
Ne!
Padėk man, Languotasis! Padėk.
Nes kartais drąsiausias žingsnis yra judėti toliau.
Ir kai tą padarai, lieki apdovanotas.
„Kaip ši Amžinybės kilpa,
kurią siunčiu tau, norėdamas priminti, kad reikia judėti į priekį.”
„Su meile, tavo dėdė Metas Keliauninkas... O, ne, žvėris lekia tiesiai į mane!
Languotasis, ne! Ne, tai tik šešėlis. Viskas puiku.
Visad eik į priekį. Myliu, dėdė Metas.”
Tu teisus, Gobai.
Suprantu, ką nori pasakyti. Metas judėti į priekį.
Gerai. Dabar gal uždarykime tą tunelį
ir eikime miegoti, a?
- Taip. - Taip, gera mintis.
Ei, galime panaudoti šį akmenį. Nagi. Taip.
- Puiku. Tobula, taip. - Pažiūrėkim, jei visi kartu...
Praleiskit.
...du,
vienas.
- Bičiuliai. Kur Būberis? - Taip?
Ką?
- Manau, jis ten! - Turime jį ištraukti! Nagi.
- O, ne! - Ridenam.
Mes ateiname, bičiuli.
Mes sugrįžome!
Atleiskit, aš tikrai nebuvau pasiruošęs rytojui.
Bičiuliai? Kur visi?
Ir kur tunelis?
- Jis įstrigo. - Įstrigo.
- Aš jau pasakiau. - Aš irgi.
Bet jei įstrigo, kaip Būberis ištrūks iš ten?
- Nežinau! - Nežinau!
Gerai, viską aš kartoju. Suprantu.
- Sveiki, aš - Baris Mėlynė! - O aš - Džina Priešgyna!
O aš likau vienas kitoje laiko juostoje.
Ką?
Sunku paaiškinti.
Aš vienintelis įšokau į tunelį, o jie jį uždarė.
Tad dabar esu atskirtas nuo jų. Įstrigęs čia. Gal amžiams.
Ką?
Turbūt tikėjausi slapčia Kad tobula diena bus čia
Kasryt pabudęs švęsiu
Ridikėlių tradiciją tęsiu
Vėl ir vėl
Dabar suprantu, kaip skaudu
Liksiu čia amžinai be draugų
Ir kodėl jų neklausiau?
Dabar čia amžiams įstrigau
Laiko kilpoje likau
Jų nebėra!
Ar kada ištrūksiu, nežinau
Visa tai jau mačiau, nebegaliu daugiau.
Ak, ir vėl!
Turbūt tikėjausi slapčia Kad tobula diena bus čia
Kasryt pabudęs švęsiu
- Ką? - Ridikėlių tradiciją tęsiu
Vėl ir vėl
Dabar suprantu, kaip skaudu
Liksiu čia amžinai
- Be draugų - Ką?
Ir kodėl jų neklausiau?
Dabar čia amžiams įstrigau
Laiko kilpoje likau
Jų nebėra!
Nežinau, ar kada iš čia ištrūksiu.
Visa tai jau mačiau, nebegaliu daugiau.
O, ne. Tik ne vėl.
Turbūt tikėjausi slapčia Kad tobula diena bus čia
Kasdien pabudęs švęsiu
- Ką? - Ridikėlių tradiciją
Tęsiu Vėl ir vėl
Dabar suprantu, kaip skaudu
Liksiu čia amžinai be draugų
Ir kodėl jų neklausiau?
Dabar čia amžiams įstrigau
Įstrigau, įstrigau, įstrigau
Nagi, ridikėliai.
- Aukit, aukit, aukit. - Ridikėliai?
Sveika, Pleištele.
Sakei, kad augini ridikėlius? Na, naujus?
Bandau. Naudoju tokį dalyką, vadinamą hidroponika. Galiu parodyti?
- Ne. Man neįdomu. - Gerai.
Juokauju. Labai įdomu.
Gudragalviai supranta sarkazmą?
Ne, nesuprantam.
- Vaje. - Gerai.
Taigi, dirvožemis Gorgų darže nebeišaugina ridikėlių.
Bet su šia įranga viską galima auginti vandenyje be dirvožemio.
Ateik, ridikėli.
Tu stipresnis nei buvai vakar,
o rytojus, kas žino, ką atneš?
Rytojus?
Rytojus, kuris neateis, jei iš baimės gyvensiu tik šiandien.
Ačiū, Pleištele.
Už ką?
Ak, nagi.
Kur tas tunelis?
Kaip dabar grįšiu pas savo draugus?
O, varge.
Gudru panaudoti tavo dėdės Meto Amžinybės kilpą,
- bet jos neužtenka. - Matau.
Reikia, kad mums padėtų kas nors, turintis superfraglio jėgą.
- Senojo sudėjimo. - Taip.
Jų nebėra! Ridikėlių nebėra!
Ieškojau aukštai. Ieškojau žemai...
Su visa pagarba, Būberiui dabar reikia pagalbos, skubiai. Padėk mums.
Taip, ten. Ateik. Tu stumk, mes trauksime.
Noriu ištrūkti iš čia.
Esu pasiruošęs sutikti rytojų su savo draugais.
Gobai!
Būberi!
Jūs čia?
Mes keliaujame į rytojų!
Kuris yra mūsų ši diena!
Tiesą sakant, ta pati diena, tik truputį vėliau!
Laikykis!
Tegul plyšta, Ledine Džo!
Jūs mane išgelbėjote. Atleiskite, kad įšokau atgal.
Aš taip jaudinausi dėl to, koks bus Fraglių Rokas be ridikėlių,
kad nė nenorėjau, kad ateitų rytojus.
Bet rytojus atneša viltį,
tad eisiu į jį.
Ir esu pasiruošęs pasitikti viską, ką man atneš ateitis...
- Taip. - ...kol esu su savo draugais.
Taip.
Oho, Būberi.
O tu pažengei į priekį tame tunelyje.
Kai gyveni tą pačią dieną vėl ir vėl, viską aiškiau pamatai.
Bet ir labai pavargsti.
- Jau galime eiti miegoti? - Taip!
Galvojau, niekad nepasiūlysit!
- Miego vakarėlis? - Taip! Eime!
Laukiu nesulaukiu!
Ar kas nors pasakys Ledinei Džo, kas čia vyksta?
Ei?
Jau rytojus?
Pažvelk, kokia graži diena.
Palauk. Turiu važiuoti į laboratoriją.
Kaip smagu. O tuomet mokyti vaikus mokykloje.
Jėga. O tuomet dirbti užkandinėje
ir per pertrauką galbūt sukirsti blynelių.
Laukia puiki diena. Ačiū, Sproki.
Taip jaudinausi dėl rytojaus, bet jis jau atėjo,
ir manęs laukia daug smagių dalykų.
Tu paruošei man kavos.
Nežinau, kas tai yra, bet tikrai ne kava.
- Sveiki, aš - Baris Mėlynė. - O aš - Džina Priešgyna.
O, ne. Tik ne vėl.
Mums garbė pirmiesiems pasveikinti jus, atvykusius į Didžiosios Ridikėlių puotos...
sutvarkymo vakarėlį!
Ilgoka buvo pauzė prieš „sutvarkymo vakarėlį”, ką, Bari?
Esu vedėjas, Džina. Žodžiais nuaudžiu ištisas istorijas.
Na, tai tikrai ne kava.
Išvertė Akvilė Katilienė