С танци победи грижите, за друг ден ги остави.
Нека музика звучи във Фрагъл Рок.
С работа победи грижите, танците за после остави.
Дай на фрагълите веселба.
Гобо. - Моки.
Уембли. - Бубър.
Ред.
Младши! - Ехо!
Репичката ми!
С танци победи грижите, за друг ден ги остави.
Нека музика звучи във Фрагъл Рок. Във Фрагъл Рок.
Здрасти, Зъбльо. Така се радвам да те видя!
Зевзек такъв.
Щях да ти казвам,
че г-жа Шимълфини е призована за съдебен заседател, както е редно.
Помоли да гледаме котката й и приех.
Знам, че Пухкавела е тежък случай.
Но ти може да прекараш деня на тавана, щом се страхуваш.
Страхът е нещо нормално, а и аз съм насреща.
Тренировка с кокали?
Няма нужда да потискаш чувствата си, здравеняко.
Таванът е на разположение и съм тук, ако искаш да си излаеш душата.
Привет, ще се погрижим...
И тя офейка. Не е от разговорливите.
Добре дошла, Пухкавела. Разполагай се.
Нямаме мишки, но хванеш ли някоя, твоя е.
Нали помниш Зъб...
Зъбльо.
Фрагъли, събрали сме се за нещо важно.
Затова съм с важното елече. Само на пръв поглед е като другото.
Забелязах. - И аз.
Приятели, нямаме никакви репички.
И ако не намерим, животът ни ще се промени завинаги.
Завинаги? - Да.
Ще прощавате за израза, но положението е напечено.
Гобо! - Знам, знам, но има решение.
Бубър ще ви представи гостенка с вълнуващи идеи.
Момент да я повдигна.
Шпонка!
Как си, момиче?
Какво? Близки сме си. - Така ли?
Поне би трябвало. Нали?
Сигурно. - Конфузно.
Та значи, занимавам се с хидропонно градинарство -
отглеждане на зеленчуци без почва.
При горгите вече няма репички, но така може да си ги върнем.
Супер! - Браво, приятелко!
Вижте ни само! Фрагъли и дузъри се обединяват.
А по мое време ги ядяхме.
Какво? - Връщам си думите.
Както и да е, очакваме първата реколта
след 45 до 50 месеца.
Горе-долу. - След толкова време?
Казах, че е разработка.
Не знаех колко ще отнеме.
Има ли някакъв начин
да се сдобием пак с репички на момента?
Казвай, Гобо, чакаме.
Да, нали уж се пишеш водач?
Ами... Всичко ще се нареди.
Ще намеря решение за репичките.
Все пак съм племенник на фрагъла, който пръв ги е открил.
Боже, почва се.
Преди много години чичо ми Мат
открил репичките в градината на горгите и ги донесъл тук, в Голямата зала.
Надул рога и така сложил началото на нова епоха.
Тръпки ме побиха!
Новата картичка на чичо ще ни даде насока.
Едва ли, освен ако не е пратил истинска репичка.
"Скъпи Гобо..."
Онзиден открих планински район, поразен от наводнение.
Забелязах, че глупавите създания са в ужас.
Но аз съм изтъкан от смелост.
Ти какво си?
Зърнах глупави създания на една скала и трябваше да действам.
Сторете път. Фрагъл идва на помощ.
Други биха се уплашили, но не и аз.
По-високо е, отколкото мислех.
Но силният водач трябва да потисне съмнението.
Смело ги поведох.
Не!
Мамо!
Беше страхотно.
Така уплашените глупави създания също събраха смелост.
Дадоха ми наметало като на герой.
Направо супергерой. - Студ.
Как само го измислих!
Добро напомняне, че трябва да сме водачи...
"...да загърбваме чувствата, да не показваме слабост и да фрагълваме."
Страхотно! Такъв водач трябва да бъда.
Наметнат с хавлия?
Гобо, ако си супергерой,
може ли аз да съм ти помагач, да бъда до теб?
На един разкрач разстояние като "разкрачник"?
Чудесна идея!
А сега да измислим план.
Отиваме при Сметска. Тя знае всичко.
Ще ни помогне. Никакви сбирки повече.
Нужни са дела. - Дела!
Начало!
Чао!
Нещо с тази градина не е наред.
Не може да е от купищата "Горгамакс".
Бива си го, също като нас.
Но нещо става.
Може фрагълите да помогнат.
Гобо каза, като ми потрябва приятел,
да плесна с тези ръчички и той ще дотича.
Съгласна съм с моето момче. Нуждаем се от помощ.
Не!
Няма да се допитваме до фрагълите. Предците ни са против.
Стига, Младши. Не съм ги нарочил нарочно.
Но горгската градина е проблем на горгите.
Сами ще се оправим.
Ти и аз. Крал и син.
Не ти трябват ръчички.
Пляскай моите!
Прав си. - Това е носът ми.
Не са ми притрябвали. Фрагъли също.
Браво, момчето ми.
Гобо...
Знам какво означаваха за теб.
Добре ли си? - Ами...
Нищо ми няма. Работа ни чака, разкрачнико.
Да фрагълваме!
Когато се заклещих в онази стара обувка,
ужасно се уплаших.
Как само изрази чувствата си, Файло!
Гъндж, ще добавиш ли нещо? Тоягата на чувствата е твоя.
Заклещването на Файло ме натъжи.
Не искам да те загубя.
Милите ми момчета. Гордея се с вас. Излейте си чувствата.
Добре сте ми дошли.
Идвате тъкмо навреме за излиянията.
Здравословно е. - Пречиства.
Нямаме време за чувства.
В криза за репички сме. Нуждаем се от помощ.
Добре ли чух, че нямате време за чувства?
Така каза. - Дословно.
Цялата Скала разчита на мен. Нямам нужда от чувства, а от дела.
Знаете ли как да си върнем репичките?
Знам какво трябва да направите. Върнете се до началото.
Вижте под повърхността
и изкарайте на бял свят онова, което се таи там.
Сметска каза тежката си дума.
Да видим под повърхността? - Коя повърхност?
Загрях! - Той загря.
Заразно ли е?
Фрагълският рог, с който чичо е обявил откриването на репичките.
Оттук е започнало всичко.
Не съм напълно убедена.
Просто трябва да копаем под повърхността.
Явно там има нещо заровено, с което ще решим проблема с репичките.
Нормални дупки ли ще копаем?
Иначе трябва да обезопася наоколо.
Фрагъли, чака ни...
Копаене! - Пеене! И копаене!
Копаене. С вас съм.
Зъбльо, какво си облякъл?
Ще ме умориш. Ако те е страх, просто си признай.
Таванът е ето там.
Ще изнеса това за рециклиране. Оставаш сам с Пухкавела.
Ще го понесеш ли?
Добре, смелчаго. Няма да се бавя.
Зъбльо!
Не може така!
Ще те кача на тавана.
Наказан си.
Как си, Пухкавела?
Осъзнавате ли, че от това зависи целият ни начин на живот?
Ще се обърна към себе си.
Май съм леко притеснена. - Да не се разсейваме с такива неща.
Време е за копаене, а не за чувства.
Но фрагълите са царе на чувствата.
Затова сме фрагъли. Без чувства щяхме да сме просто кукли.
Не, Сметска го каза ясно.
Способни сме на всичко, ако загърбим чувствата и фрагълваме.
Така че да копаем! - Танцуваме! Копаем!
Пак казвам, с вас съм.
Фрагълвай и чувства забрави!
Въпреки всичко работи.
Само с емоции не се получава.
Ръкави запретни и ще видиш какво става,
ако фрагълваш и чувствата загърбиш. - Да загърбим чувствата?
На интуицията си не вярвай. - Аз вярвам на Гобо.
Може да е трудно, но копай. - Ще се пробвам.
Възнаградени ще сме, знай.
С репички, които ще нахранят всички нас.
Следвай ме, да се захващаме тогаз.
Чувствата ти няма дупката да изкопаят.
Важна задача ни чака, всички да дерзаят.
А това означава... Момент, какво означава?
Може би на чувствата си не съм верен
заради бремето, което на гърба си нося.
Може би душата си кривя
и се залъгвам, че в сърцето ми води се война.
Нищо подобно!
Фрагълвай и чувства забрави!
Въпреки всичко работи.
Може да ти се струва, че не върви. - Не върви.
Но възнаградени ще сме, знай.
С репички, които ще нахранят всички нас. - Всички нас.
Следвай ме, да се захващаме тогаз. - Тогаз.
Чувствата ти няма дупката да изкопаят. - Да изкопаят.
Важна задача ни чака, всички да дерзаят.
А това означава... - Фрагълвай и чувства забрави!
Голям прогрес!
Само че сме копали в грешна посока.
Започваме отначало. - Какво?
Само се шегувам.
Няма време за чувства, но за шеги има. Продължавайте да копаете!
Сетих се! Ще освежим градината,
както освежавам козината на гърба си - с гребло.
Колко си умен, татко!
Дали?
Помниш ли, когато разсипа лучено брашно в кухнята,
докато правех торта за рождения ти ден?
Танцувах. Случват се такива неща. Накъде биеш?
Тръгна да събираш брашното с гребло и се вдигна брашнен облак.
Дни наред не се дишаше.
Ако използваш гребло, градината ще стане по-зле.
Не го прави.
Няма...
Слава богу! - ...да те слушаме.
Планът е идеален и ще се справя.
Защото, доколкото помня, кралят съм аз.
Какво й става?
Не знам.
Отивам на разходка.
Какво е това?
Какво е разходка?
Мама добре ли е, татко? Къде отива?
Не я мисли сега, синко.
Да хващаме греблата.
Добре.
Копаем от безброй часове,
а нищо не сме открили.
Супергобо.
Не че се съмнявам в мисията, все пак съм разкрачник!
Но другите може би са разколебани.
А и аз също. Издадох се.
Нищо не е загуба на време. Всеки миг е дар.
Обаче май си губим времето!
Не. Загърбете това чувство, помнете мисията.
Вижте под повърхността
и изкарайте на бял свят онова, което е там.
Ето там! Май виждам нещо.
Прилича на древна плочка. Сигурно пише как да спасим репичките.
Дали е плочка? Повече прилича на буца пръст.
Пръстта и прахолякът са ми мания. Права е.
Няма нищо по-хубаво от кална баня, но това е просто пръст.
Не, тази плочка доказва, че сме на прав път.
Ще я почистя, за да видим по-ясно.
Назад! Кралят съм аз!
Очите ми! - Мама беше права. Стана прашна буря!
Мамо, нужна си ни! - Нищо подобно, синко.
Всичко е наред. Не виждаш ли?
Не, нищичко не виждам.
Това е част от процеса.
Мамо!
Какво откри?
Предполагам... Би трябвало...
Буца пръст.
Доста неприятна ситуация.
От градината на горгите иде прашна буря!
Изпълва Голямата зала. В капан сме тук!
Аз съм Поги! - О, не. Още по-неприятна ситуация.
Мисли, Гобо. Как би постъпил чичо Мат?
Щеше да фрагълва! Време е за нов план.
Нов план! Още по-добър от стария.
Добре. Какъв е? - Не го юркай!
Довиждане, г-жо Шимълфини. Пухкавела беше такава котка.
Господинчо, идвай да говорим.
Котката извади наяве страха ти, но да си корав, не значи да го потискаш.
По-добре е да си искрен с мен, а и със себе си.
Отпусни се вече, тя си отиде.
Това не буди ли чувства в теб? В мен - да!
Усещам, че планът се заражда.
Преди буря винаги е най-тихо. - Готино.
Помисли си спокойно.
Обаче сме в капан под земята. Така че побързай!
Какъв е планът, Гобо? Какво ще правим?
Какво ти идва на ума? - Винаги знаеш.
Ще измислиш нещо. Без съмнение.
Нямам представа какво да правим!
Опитвах се да бъда силен водач, но ме е страх.
Тъжно ми е за репичките, копаенето не даде резултат, иде буря
и сме в капан тук. Направо ми иде да...
Ха така. Излей си го. Няма нищо срамно да се боиш.
Просто исках да съм силен като чичо ми.
Но Скалата се променя, не знаем как да върнем репичките,
Младши изхвърли ръчичките и кой знае дали някога пак ще сме приятели.
Никога не плача, но е толкова трудно,
а сега и Гобо ревна и искам да плача повече от него.
Защо за мен всичко е състезание?
Искам пак да готвя с репички.
Напоследък правех бургери с мъх, но са толкова гадни!
Толкова са гадни!
Аз винаги съм си била ревлива, не е новост за мен.
Но групов рев...
Това буди в мен съвсем други емоции!
За репичките ли плача, или за прашната буря?
Или защото приятелите ми плачат?
Или заради всичко?
Винаги можем да измислим нова система, но тази с пръчките беше идеална.
Липсва ми.
Ама какво...
Не знаех, че съм толкова чувствителен. - Аз също.
Аз имах известна представа.
Гобо, благодаря ти, че ни преведе през този катарзис.
Може би това е имала предвид Марджъри.
Да освободим чувствата си! Оттам започва всичко, нали?
Гледам на света с тъжни очи.
Защото мъка причинява. И в сърцето боли.
Бавно изтляват съкровени мечти
за единство и радост.
И потъвам в сълзи.
Но видение чудесно в моя сън се появи.
С всяко живо същество...
Бяхме братя и сестри, всички бяхме едно
и това ни сплоти.
Задружността победи.
Всички сме братя, сестри.
С чуждите болки и нас ни боли.
В радост и в мъка не сме сами.
Тази връзка Земята върти.
Всички сме братя, сестри.
С чуждите болки и нас ни боли.
В радост и в мъка не сме сами.
Тази връзка Земята върти.
Всички сме братя, сестри.
С чуждите болки и нас ни боли.
В радост и в мъка не сме сами.
Тази връзка Земята върти.
Ние сме братя, сестри. Всички станахме едно
и това ни сплоти.
Задружността победи.
Знаете ли, не открихме нищо за репичките,
но много ми олекна.
Ако зачитаме чувствата си, винаги ще намираме решение.
Какво е това?
Вижте! Елате.
Интересно. - Какво е това?
Яко.
Ама какво...
Предупредих стария глупак да не вдига прахоляк.
Винаги пренебрегва съветите ми.
Вярно, той е кралят, но какво е крал без неговата...
Кралица?
Нищо.
Нали знаеш, кралиците винаги се надушват.
Невероятно!
Къде сме?
Не знам, но може би ще ни помогне за репичките.
Вижте тези статуи.
Невероятни са.
Но кой ги е направил?
И дали още е тук?
СЛЕДВА ПРОДЪЛЖЕНИЕ...
Превод на субтитрите Боряна Богданова