Alle kan bli med
Til Fraggelberget, kom og s
Synge høyt og le
Vi er best på det
Jobber og står i
Men noen ganger tar vi fri
Fragglene er vi
Vi er Gobo, Moki, Vembi, Bober, Vips!
Juhu!
Junior!
Hallo!
Reddiken min.
Alle kan bli med
Til Fraggelberget, kom og s
Synge høyt og le
Vi er best på det Vi er best på det
FRAGGLENE: TILBAKE TIL FRAGGELBERGET
Vi er best på det.
Hei, Sprocket. Så godt å se deg.
Du er så morsom.
Jeg glemte å si at fru Glinsefinn har juryplikt i dag, noe vi støtter helt.
Borgerplikt, vet du. Men hun spurte om vi kan passe katten hennes, Fluffanella.
Jeg vet at Fluffanella kan være litt mye. Men du kan være trygg på loftet.
Du trenger ikke å bli redd.
Det er greit å være redd. Si ifra, så kommer jeg.
Vektløfting med bein?
OK, tøffen, du trenger ikke å undertrykke følelsene.
Loftet er åpent for deg, og jeg er her hvis du må bjeffe ut noe.
Fru Glinsefinn. Vi skal ta oss godt av... Og hun er borte. En kvinne av få ord.
Velkommen, Fluffanella. Finn deg til rette.
Jeg tror ikke vi har mus, men ta dem hvis du finner noen. Du husker Spro...
Sprocket.
Alle sammen. Dette er et seriøst møte. Derfor har jeg på min seriøse vest.
Ligner den andre vesten, men et skarpt øye ser det.
- Jeg så det. - Jeg også.
Vi er helt tomme for reddiker.
Hvis vi ikke fikser det, kan livet i Fraggelberget bli forandret for alltid.
For alltid?
Ja. Beklager språket, men det er full rulle og ikke tulle.
- Gobo! - Vet det.
Men vi har løsninger. Bober vil presentere en spesiell gjest med spennende ideer.
Vent. Gjesten må heises opp.
Splittpinne.
Hvordan går det?
Hm?
- Vi er nære venner. - Er vi det?
Vi burde være det.
- Kanskje... - Pinlig.
Jeg har jobbet med hydroponisk plantedyrking,
som får planter til å vokse uten jord.
- Ja. - Nå som Gorgehagen er tørr,
kan det få reddikene tilbake.
- Utrolig. - Det er jenta mi!
Se på oss. Fraggler og dosere samarbeider.
På min tid spiste vi dem.
Hva?
Ingenting.
Vi kan ha den første høstbare reddiken om 40 til 50 hjelm-kalendermåneder.
- Sånn cirka. - Hva?
Måneder? Det er så lenge.
Jeg sa at hun jobbet med noe. Jeg visste ikke hvor lang tid det tok.
Har vi en plan som kan få reddikene tilbake sånn rundt nå?
Ja, hva har du, Gobo? Vi venter.
Ja. Skal ikke du være en slags leder?
Det ordner seg. Jeg skal finne en løsning for å få tilbake reddikene.
Jeg er tross alt nevøen til fraggelen som oppdaget reddikene.
Her kommer historien.
For mange år siden oppdaget min onkel Mac med brask og bram
reddikene i Gorgehagen, og tok dem med hit til Den store salen.
Da han blåste i fraggelhornet, var det starten på en ny tidsepoke.
Gåsehud.
Det er nok gode råd i det siste kortet fra onkel Mac.
Med mindre han la ved en reddik, tviler jeg.
"Kjære nevø Gobo..."
Her om dagen oppdaget jeg et fjellrikt område druknet av oversvømmelse.
Jeg så at de snåle skapningene var livredde.
Jeg skalv ikke på et eneste bartehår.
Hva er du?
Da jeg så en gruppe snålinger stå fast på en klippe, måtte jeg gjøre noe.
Unna vei. Fraggel til unnsetning.
Andre ville blitt skremt av synet, men jeg var fryktløs.
Det er høyere enn jeg trodde.
En sterk leder må undertrykke enhver følelse av tvil. Så jeg ledet modig an.
Nei, nei, nei!
Mamma! Mamma!
Det var herlig.
De redde snålingene følte seg vel da de fulgte meg i sikkerhet.
De ga meg en kappe, som om jeg var en helt.
Bare ekstra super. En superhelt. Jeg fant på det ordet nå.
Husk at andre trenger ledere, så vi må...
"...undertrykke følelsene, aldri vise svakhet og fraggle opp."
Det lyder bra. Sånn må jeg lede.
Ja!
Med håndkle på ryggen?
Gobo. Hvis du er en superhelt,
kan jeg være heltens hjelper? Han som står ved helten.
Alltid klar til å trå til? Som en... ekstrafot.
- Ja? - Høres bra ut. OK.
Vi fraggler opp og legger en plan. Først til Skraphaugen. Hun er allvitende.
Hun kan nok hjelpe oss. Ingen flere møter.
- Bare handling. - Handling.
Handling.
Ha det.
Det er helt klart noe galt med hagen.
- Ja. - Det kan ikke være Gorgamaxen vi brukte.
Det middelet er perfekt. Som oss gorger. Men det er noe som foregår.
Kanskje fragglene kan hjelpe.
Gobo sa at hvis jeg trenger en venn,
kan jeg bruke disse klappehendene, og så kommer han.
Jeg er enig. Vi kan trenge litt hjelp nå.
Ja!
Nei!
Vi skal ikke ha med fragglene på dette. Forfedrene våre setter ned foten.
Junior, da. Jeg mente ikke å være slem.
Men jeg synes en gorgehage er et gorgeproblem.
Det er opp til oss å ordne opp. Deg og meg. Konge og sønn.
Og klappehendene har du her.
Klapp disse, gutten min.
- Du har rett. - Nesen min.
Hvem trenger disse? Eller fraggler.
- Det er gutten sin. - Ja.
Å, Gobo. Jeg vet hva det betydde å gi dem til Junior.
- Går det bra? - Mja...
Det går bra, ekstrafot. Vi har en jobb å gjøre. Vi fraggler opp.
Da hodet mitt satt fast i den gamle skoen,
da følte jeg meg redd.
Så sjenerøst at du deler følelsene, Rill. Har du noe å føye til, Rall?
Ta følelsespinnen.
Vel...
Da Rill satt fast, ble jeg lei meg.
- Å? - Jeg vil ikke miste deg.
Se på guttene mine. Jeg er stolt av dere. La følelsene komme ut.
Velkommen, velkommen.
Nå rakk dere følelsessirkelen vår.
- Sunt. - Rensende.
Vi har ikke tid til følelser.
Fraggelberget er i reddiknød, og vi trenger hjelp.
Sa han "ikke tid til følelser"?
- Han sa det. - Helt klart.
Berget avhenger av meg. Jeg trenger handling, ikke følelser.
Vet du hvordan vi får tilbake reddikene?
Jeg vet hva du må gjøre. Gå tilbake til dit alt begynte.
Se under overflaten,
og ta det som er der nede med opp i lyset.
Skraphaugen har talt.
- Ja. - Ja.
- Se under overflaten? - Hvilken overflate?
- Jeg har det! - Han har det.
Er det smittsomt?
Fraggelhornet. Der onkel kunngjorde oppdagelsen av reddikene.
- Der alt begynte. - Det vil jeg fremdeles faktasjekke.
Vi må grave under overflaten.
Det må være gravd ned noe som vi må få opp i lyset for å løse reddikproblemet.
Er det hull av tillatt størrelse? Ellers trenger vi sperrebånd rundt alt.
Fraggler, ser ut som vi må...
- ...grave! - Synge! Grave!
Grave et hull. Med på den.
Sprocket, hva har du på deg?
Jeg gir opp. Hvis du er redd, kan du innrømme det.
Loftet er jo der.
Jeg går ut med søpla, så du blir alene med Fluffanella en stund.
Sikkert at du fikser det?
OK, tøffingen. Straks tilbake.
Sprocket?
Dette er et problem.
Nå må du gå på loftet.
Du har timeout.
Går det bra, Fluffanella?
Tenk at hele livsstilen vår står og faller på det vi gjør nå.
Jeg må kjenne på dette.
- Jeg føler meg overveldet. - Vi kan ikke la oss distrahere av det.
Vi fraggler opp. På tide å grave, ikke føle.
Men vi er best på følelser.
Det er det F-en står for. Uten den er vi bare raggler.
- Ja. - Skraphaugen var klar.
Vi klarer hva som helst om vi skyver følelsene tilbake og fraggler opp.
- OK. Da begynner vi å grave! - Danse! Grave!
Jeg er helt med deg.
Skyve bort og fraggle opp
Og stå på uten stopp
Følelser teller Men ikke nok
Brett opp ermene nå Gjør som meg, og du vil forstå
At når du Skyver bort og fraggler opp
Skyve følelsene tilbake?
Stol på meg For det er topp
Jeg stoler på Gobo.
Ta spaden fatt Og gjør klar din kropp
Vi kan jo prøve.
- Ja. - Når vår jobb er gjort, får vi
Hei!
Alle reddiker vi vil ha Nok til å mette deg og meg
Så alle sammen, gjør som meg Så blir jobben gjort i en fei
Følelsene kan ikke spa Det blir ingen hull, nei da
Vi har en kjempejobb vi må få gjort Så vi må styre dette her
Og det betyr...
Vent. Hva betyr det?
Kanskje jeg ikke er ærlig mot meg selv
Med presset som bygges opp på mine skuldre
Kanskje jeg ikke gir følelsene plass nok
Og jeg holder dem under et lokk Så det kriges inni meg
Nei, det går fint.
Skyve bort og fraggle opp
Stå på og jobb Helt uten stopp
- Og stå på uten stopp - Hvis du glemmer det, så gir du opp
Da gir du opp
Men når vår jobb er gjort, får vi...
- Ja, ja, ja! - Hurra!
Alle reddiker vi vil ha Nok til å mette deg og meg
Så alle sammen, gjør som meg Så blir jobben gjort i en fei
Så blir jobben gjort...
Følelsene kan ikke spa Det blir ingen hull, nei da
Ingen hull
Vi har en kjempejobb vi må få gjort Så vi må styre dette her
Og det betyr...
Skyve bort og fraggle opp
Godt jobba, folkens.
En liten hake. Vi har gravd i feil retning
- og må starte på nytt. - Hva?
Jeg tuller bare.
Ikke tid til følelser, men jobbevitser er greit.
OK, grav videre.
Jeg har det, Junior! Vi må friske opp hagen
sånn som jeg frisker opp ryggpelsen min. Med en rake.
Du er så smart, pappa.
Er han det?
Du husker vel den gangen du sølte løkpulver over hele kjøkkenet
da jeg laget dumpekake til bursdagen din?
Jeg danset. Og iblant skjer det bare ting. Hva mener du?
Du rakte opp pulveret, og det ble til en diger melsky.
Slottet var nedstøvet i flere dager.
Hvis du raker hagen, blir det ti ganger verre.
- Ikke gjør det. - Vi skal ikke...
- Gudskjelov. - ...høre på deg.
Planen er perfekt, og jeg fikser det.
For sist jeg sjekket, var jeg kongen.
Hva gjør hun, pappa?
Jeg vet ikke.
Jeg tar meg en gåtur.
Gåtur? Hva er en gåtur?
Hva er en gåtur?
Er alt bra med mamma? Hvor skal hun?
Ikke bry deg om det, gutt.
Vi må rake i jorda.
OK.
Vi har gravd i ørten timer uten å finne en flis.
Super-Gobo.
Jeg er ikke usikker på jobben, for det er ekstraføtter aldri.
Men andre er det kanskje, og...
Og jeg også.
- Bommert. - Jeg liker ikke å kaste bort tid.
Hvert sekund er en gave. Men det føles som vi kaster bort tiden!
Nei, skyv bort følelsene. Vi må huske oppdraget.
Se under overflaten,
og ta det som er der nede med opp i lyset.
Se der! Jeg tror jeg ser noe.
Ser ut som en gammel skrifttavle. Der står det nok noe om å redde reddikene.
Er det en skrifttavle? Det ser ut som en jordklump.
Som en som er følsom for jord, er jeg enig.
Elsker jord. Et gytjebad er deilig, men jeg føler at det er bare jord.
Nei. Denne tavlen er bevis for at det var riktig å fraggle opp.
Jeg må bare børste den så ting kommer fram.
Ta den! Pass opp! Jeg er kongen!
- Øynene mine! - Mamma hadde rett. Det ble en støvstorm.
- Mamma, vi trenger deg! - Nei, det gjør vi ikke.
Alt går fint. Ser du det ikke?
Nei, jeg ser ingenting.
Dette er en del av prosessen.
Mamma!
Hva er det?
Det må bety... det må bety...
At det er bare jord. Dette er den største nedturen på en stund.
Voldsom støvstorm på vei fra Gorgehagen.
Den fyller Den store salen. Vi er fanget her.
- Jeg er Pogi! - Å, nei.
- Det er den største nedturen på en stund. - Kom igjen. Hva ville onkel Mac gjort?
Han ville fragglet opp. Tid for en reserveplan.
Ja! Reserveplanen. Enda bedre enn en hovedplan.
OK. Hva er den?
Ikke stress ham.
Vel...
Ha det, fru Glinsefinn.
Fluffanella var sånn en... katt.
OK, gutt. Vi må ta en prat.
Den katten skapte frykt. Å være tøff betyr ikke å undertrykke følelsene.
Å være ærlig mot meg og deg selv er det beste.
Slipp det løs nå, hun er borte.
Føler du ikke noe om det? For det gjør jeg!
Jeg kjenner planen komme. Det er alltid stille før hjernemylderet.
Det liker jeg. Ta deg godt tid. Ikke forhast deg.
Eller motargument: Vi er fanget dypt under jorden. Så... skynd deg.
Ja, hva er planen, Gobo? Hva gjør vi nå?
Ja.
- Hva som helst. - Du har alltid et svar.
- Du kommer på noe. - Fiks det.
Jeg aner ikke hva vi skal gjøre.
Jeg prøvde å fraggle opp og være en sterk leder, men jeg er redd.
Og lei meg for reddikene. Og gravingen skar seg, og det er støvstorm der oppe.
Og vi er fanget her uten andre muligheter. Alt er bare...
Sånn, ja. Slipp det ut. Det er greit å være redd for Fluffanella.
Jeg ville bare være sterk, som onkel Mac.
Men Berget forandrer seg, og reddikene er borte,
og Junior kastet klappehendene mine, og hvem vet om vi kan være venner?
Jeg gråter aldri, men dette er tøft,
og nå gråter Gobo, og jeg vil gråte enda høyere.
Hvorfor må jeg alltid være best i ting?
Jeg vil lage mat med reddiker.
Jeg har laget moseburgere, og de er så vonde!
De er så vonde!
Jeg blir alltid fanget av min egen gråt, så dette er ikke nytt.
Men den første gruppegråten
får meg inn i en ny følelsesverden.
Gråter jeg for reddikene eller støvstormen?
Eller fordi alle de andre gråter?
Eller alt sammen?
Vi kan komme med et nytt system, men doserpinnesystemet var perfekt.
Jeg savner det.
Hva i...
Jeg trodde ikke jeg hadde det i meg.
Ikke jeg heller.
Jeg hadde en anelse om det.
Gobo. Takk for at du ledet oss gjennom denne lettende renselsen.
Kanskje det var dette Mathilda mente med å se under overflaten.
Følelsene våre. For er det ikke der alt begynner?
Se deg omkring På hvordan det ble
Det er trist og vondt Ingen håp å se
Og med sånt kjas Kan man gå i knas
Og ville dra herfra
For tårer triller da
Men min drøm var ny Den var ved å gry
Og alle vesener...
Vi var søster og bror Som et samstemmig kor
Det gjorde oss til ett
Og vi vant så lett
Søster og bror Som et samstemmig kor
Vi står sammen her Når nøden er stor
Gode tanker kan Få leve og gro
Det gir lys i mørket Og håp og tro
Søster og bror Som et samstemmig kor
Vi står sammen her Når nøden er stor
Gode tanker kan Få leve og gro
Det gir lys i mørket Og håp og tro
Søster og bror Som et samstemmig kor
Vi står sammen her Når nøden er stor
Gode tanker kan Få leve og gro
Det gir lys i mørket Og håp og tro
Vi var søster og bror Som et samstemmig kor
Det kan gjøre oss til ett
Så vi vinner så lett
Selv om vi ikke fikk ny informasjon om reddikene,
så føler jeg meg bedre.
Ja.
Hvis vi kjenner på følelsene våre, finner vi alltid en løsning.
Som... hva er det?
Se.
- Jeg ser det. - Kom.
- Se der. - Hva er det?
Kult.
Ja.
Hva i...
Jeg sa til den tosken at han ikke måtte rake i støvet.
Han behandler meg alltid som om jeg var luft.
Ja, han er kongen, men hva er en konge uten sin...
Dronning?
Ingenting.
En dronning gjenkjenner alltid en annen.
Utrolig.
Hvor er vi?
Jeg vet ikke, men tenk om vi er på sporet av reddikløsningen.
Se på disse statuene.
De er fantastiske.
- Men hvem har laget dem? - Og er de her fortsatt?
FORTSETTELSE FØLGER...
Tekst: Evy Hvidsten