S plesom preženi skrbi, pusti jih za druge dni.
Glasba naj igra doli v Fraggle Rocku.
Z delom preženi skrbi, pusti ples za druge dni.
Fragli naj se igrajo.
- Smo Gobo. - Mokey.
- Wembley. - Boober.
Red!
Juhu!
Mali!
Živijo!
Moja redkev.
S plesom preženi skrbi, pusti jih za druge dni.
Glasba naj igra doli v Fraggle Rocku.
Doli v Fraggle Rocku.
Hej, Zobko. Super te je videti.
Kako si duhovit. Pozabila sem ti povedati.
Ga. Shimmelfinney bo danes članica porote, kar totalno podpirava.
Prosila je, če lahko čuvava njeno mačko Puhico. Privolila sem.
Vem, da je Puhica naporna.
Lahko greš na podstrešje, da te ne bo strah.
Nič zato, če te je strah. Kako lahko pomagam?
Res? Igrače dviguješ?
V redu, žilavko. Ni ti treba zatreti čustev.
Podstrešje ti je na voljo, jaz pa tudi, če bi si rad olajšal dušo.
Dober dan, lepo bova skrbela... Ni je več. Redkobesedna ženska.
Dobrodošla, Puhica.
Počuti se kot doma.
Mislim, da ni miši, a če jih najdeš, so tvoje. Saj se spomniš Zob...
Zobnika.
Družba, to je zelo resen sestanek.
Zato sem nadel zelo resen brezrokavnik.
Podoben je drugemu, a ostro oko opazi razliko.
- Opazil sem. - Ja.
Prijatelji, redkvic ni več. Če tega ne uredimo,
se lahko naše življenje za vedno spremeni.
- Za vedno? - Ja.
Se opravičujem, a zadeva je hudimano resna.
- Gobo! - Vem, vem, toda imamo rešitve.
Boober ima gostjo z vznemirljivimi idejami.
Trenutek, da jo dvignem.
Bucika.
Kaj dogaja, punči?
- Kaj? Super prijateljici sva. - Res?
Morali bi biti. Ne?
- Pa že. - Nerodno.
Ukvarjam se s hidroponiko, vzgajanjem rastlin brez prsti.
Ker je vrt gorgov suh, bi to lahko pomagalo vrniti redkvice.
- Neverjetno! - Prijateljica!
Vau, poglejte nas. Fragli in duzerji sodelujemo.
- Neverjetno, da smo jih včasih jedli. - Kaj?
Vzamem nazaj.
Kakorkoli, prve redkvice bi morali imeti čez 50 koledarskih mesecev.
- Približno. - Kaj?
To je zelo dolgo.
Rekel sem, da nekaj razvija, ne pa, da poznam časovnico.
Imamo načrt
za takojšno vrnitev redkvic?
- Ja, kaj imaš, Gobo? Čakamo. - Nisi ti nekakšen vodja?
No, vse bo v redu.
Našel bom rešitev in vrnil redkvice,
saj sem nečak fragla, ki jih je odkril.
O ne, spet zgodba.
Pred davnimi časi je moj stric
odkril redkvice na vrtu gorgov in jih prinesel v veliko dvorano.
Zatrobil je, kar je naznanilo začetek nove ere.
Mravljince imam.
Stričeva razglednica gotovo vsebuje napotek.
Dvomim, razen če je poslal redkvico.
"Dragi nečak Gobo..."
Zadnjič sem odkril poplavljeno gorato pokrajino.
Opazil sem, da so smešna bitja trda od strahu.
Mene pa ni bilo niti malo strah.
Kaj si ti?
Ko so smešna bitja obtičala na pečini, sem moral ukrepati.
Samo malo. Fragel prihaja na pomoč.
Druge bi bilo strah, jaz pa sem bil neustrašen.
Višje je, kot sem mislil.
Nečak, močan vodja mora zatreti vsakršen dvom.
- Zato sem pogumno kazal pot. - Ne, ne!
Mamica! Mamica!
Užival sem.
Prestrašena smešna bitja so mi lažje sledila na varno.
Dobil sem ogrinjalo, ker sem junak,
le da bolj super. Superjunak. Novo besedo sem izumil.
Opomin, da je vodja potreben. Zato morava...
"...potlačiti čustva, ne pokazati šibkosti in biti pogumna."
Super. Tako moram voditi.
Ja!
Z brisačo?
Gobo, če si ti superjunak,
sem lahko jaz junakov pomočnik? Nekdo, ki je ob njem?
Mu stoji ob boku. Obbočnik.
- Super ideja. - Ja?
Čas je za načrt. Prvi korak, gremo do Smetke.
Vsevedna je. Lahko bo pomagala.
Nič več sestankov.
- Samo akcija. - Akcija.
- Adijo!
Nekaj ni v redu z vrtom.
- Ne. - Gorgorast že ni kriva.
Ta reč je idealna. Kot mi, gorgi.
A nekaj se dogaja.
Morda lahko fragli pomagajo.
Gobo mi je rekel, naj zaploskam s tem, pa bo prišel.
Strinjam se z Malim. Rabimo pomoč.
Jupi!
Nak! Ne bomo vpletali fraglov v to. Naši predniki ne bi bili veseli.
Mali, saj nočem biti hudoben,
menim le, da je gorgov vrt gorgova težava.
Midva ga morava popraviti.
Ti in jaz. Kralj in sin.
Edine roke, ki jih rabiš, so tu.
Ploskni, moj veliki fant.
- Prav imaš. - To je moj nos.
Kdo rabi to? Ali fragle?
- Moj fant. - Jaz.
O, Gobo.
Veliko ti je pomenilo, ko si to dal Malemu. Si v redu?
V redu sem. Pridi, obbočnik. Delo imava.
Zberiva pogum.
Ko mi je zadnjič glava obtičala v čevlju,
me je bilo strah.
Krasno si izrazil svoja čustva, Filo. Gravž, bi kaj dodal?
Čustvena palica je tvoja.
No.
Ko je Filo obtičal, sem bil žalosten.
- Res? - Nočem te izgubiti.
Moja fanta. Ponosna sem na vaju. Izrazita čustva.
Dobrodošli, dobrodošli. Prišli ste ravno prav za čustveni krog.
- Zdravo. - Katarzično.
Ni časa za čustva.
Zmanjkalo je redkvic in rabimo vašo pomoč.
Je rekel, da ni časa za čustva?
- Ja. - Dobesedno.
Vsi računajo name. Ne rabim čustev, temveč akcijo.
Veste, kako lahko vrnemo redkvice?
Vem, kaj moraš narediti ti.
- Ja? - Vrni se tja, kjer se je vse začelo.
Poglej pod površjem
in tisto, kar je spodaj, spravi na plano.
Smetka je povedala svoje.
Nje.
- Poglej pod površjem? - Katerim površjem?
- Že vem. - Ve.
Boli?
Fragelski rog. Z njim je stric napovedal odkritje redkvic.
- Tu se je vse začelo. - To bi še vedno rada preverila.
Pod površjem moramo pobrskati.
Gotovo je zakopano kaj,
kar lahko prinesemo na plano in rešimo težavo.
Bodo luknje običajne velikosti? Če ne bodo, moram zavarovati območje.
- Fragli, kaže, da nas čaka kopanje! - Petje! Kopanje!
Kopanje! Enako razmišljava.
Zobnik, kako si oblečen?
Neverjeten si. Lahko priznaš, če te je strah.
In greš na podstrešje.
Smeti nesem. Nekaj minut boš sam s Puhico.
Bo šlo?
V redu, trdoživec. Takoj pridem.
Zobnik?
To je težava.
Na podstrešje greš.
Kazensko.
Puhica, si v redu?
Si lahko mislite, da je naš način življenja ogrožen?
Le čustveno stanje preverim.
- Čustva so me preplavila. - To nas zdaj ne sme zamotiti.
Zbiramo pogum. Čas je za kopanje, ne čutenje.
Toda fragli smo najboljši v čutenju. Brez tega smo le ragli.
Smetka je bila jasna.
Če potlačimo čustva in zberemo pogum, lahko naredimo vse.
- Dobro. Začnimo kopati! - Plesati! Kopati!
Spet. Kot eno razmišljava.
Potlači in zberi pogum.
Stopaj naprej, naj nastane hrum.
Čustva štejejo, kar ni dovolj.
Zato zavihaj rokave, drži se mene in videl boš.
Ko potlačiš in zbereš pogum.
Čustva naj potlačimo?
Meni zaupaj, ne svojemu občutku.
Gobu zaupam.
Zarij lopato, ne bo lahko.
Poskusil bi.
Ko bo delo opravljeno, bomo našli... Hej!
Vse redkvice, o katerih sanjamo. Dovolj zame in zate.
Posnemajte me. Delajmo, roke imamo zlate.
Čustva ne bodo prijela lopate in izkopala luknje.
Čaka nas težka naloga, ne oblecite suknje.
To pa pomeni...
Čakaj, kaj pomeni?
Mogoče nisem iskren do sebe,
saj čutim vse večji pritisk.
Mogoče ne upoštevam svojih čustev,
a čutim, da v mojem srcu poteka boj.
Nak, v redu sem.
Potlači in zberi pogum.
- Stopaj naprej, naj nastane hrum. - Stopaj naprej, naj nastane hrum.
- Če se ti zdi, da boš obupal. - Obupal.
Toda če bomo vztrajali, bomo našli...
- Ja, ja! - Hura!
Vse redkvice, o katerih sanjamo. Dovolj zame in zate.
Posnemajte me. Delajmo, roke imamo zlate.
Roke imamo zlate.
Čustva ne bodo prijela lopate in izkopala luknje.
Luknje.
Čaka nas težka naloga, ne oblecite suknje.
To pomeni...
Potlači in zberi pogum.
Odlično napredujemo.
Le ena težavica. V napačno smer smo kopali.
- Znova moramo začeti. - Kaj?
Šala.
Za čustva ni časa, šale pa so sprejemljive.
Kopljite.
Že vem, Mali! Vrt morava osvežiti,
tako kot si osvežim dlake na hrbtu. Z grabljami.
Pameten si, ata.
Je res?
Ata, se spomniš, ko si stresel čebulno moko po kuhinji,
- ko sem ti delala torto? - Plesal sem.
Včasih se stvari zgodijo. Kaj hočeš reči?
Pograbljal si moko in nastal je ogromen moknat oblak.
Grad je bil več dni prašen.
Če boš pograbljal vrt, bo desetkrat huje.
Ne delaj tega.
Ne bova...
- Hvala bogu. - ...te poslušala.
Načrt je popoln. Jaz bom uredil.
Če prav vem, sem jaz kralj.
Kaj dela, ata?
Ne vem.
Na sprehod grem.
Sprehod? Kaj je to?
Kaj je sprehod?
Je mama v redu? Kam gre?
Ni časa za skrbi, sin. Zemljo morava osvežiti.
Prav.
Kopljemo že sto let, pa nismo še ničesar našli.
Supergobo.
Sam sicer nisem negotov glede odprave, saj sem obbočnik.
Toda drugi mogoče so in... In jaz tudi. Zafrknil sem.
Ne verjamem v tratenje časa. Vsak trenutek je dar.
Toda res se zdi, da tratimo čas!
Ne. Potlačite čustva. Ne pozabite na odpravo.
Poglej pod površjem
in tisto, kar je spodaj, spravi na plano.
Tamle. Mislim, da nekaj vidim.
Na starodavno tablico spominja.
Gotovo piše kaj o redkvicah.
Je res tablica? Spominja me na kup prsti.
Strinjam se, saj se spoznam na prst.
Obožujem prst in blatno kopel, a ja, to je samo prst.
Ne, ne. Ta tablica je dokaz, da je bilo zbiranje poguma prava pot.
Očistil jo bom, da bolje vidimo.
Tu imaš. Stran, jaz sem kralj.
- Moje oči! - Mama je imela prav.
Peščeni vihar sva ustvarila.
- Mama, rabiva te! - Ne, sin.
Vse je v redu. Ne vidiš?
Ne, ničesar ne vidim.
To je del postopka.
Mamica!
Kaj je?
Gotovo pomeni... Gotovo pomeni...
Samo prst je.
Največja mora v zadnjem času.
Z vrta gorgov se približuje peščena nevihta.
Velika dvorana je polna. Obtičali smo tu spodaj.
- Pogec sem! - O ne.
To je največja mora v zadnjem času.
Daj no, Gobo. Kaj bi stric naredil?
Zbral bi pogum. Čas je za rezervni načrt.
To! Rezervni načrt. Še boljše od zervnega načrta.
- Dobro. Kakšen je? - Ne preganjaj ga!
No...
Adijo, ga. Shimmelfinney. Puhica je bila prava mačka.
Gospodič, pogovoriti se morava.
Muca te je navdala s strašljivimi občutki. Če jih potlačiš, nisi pogumen.
Bolje je, da si iskren do mene in samega sebe.
Daj si duška, šla je.
Te res ni strah? Mene je.
Čutim razvoj načrta. Zatišje pred nevihto idej.
To mi je všeč. Kar počasi, nikar ne hiti.
Lahko bi pohitel, saj smo obtičali globoko pod površjem.
Kakšen je načrt, Gobo? Kaj bomo zdaj?
Ja.
- Kaj ti pade na pamet? - Vedno veš.
Boš že našel rešitev. Vem.
Pojma nimam, kaj naj!
Skušal sem biti močan vodja, a me je strah.
Žalosten sem zaradi redkvic,
kopanje je bilo neuspešno in obtičali smo zaradi viharja.
Vse je samo...
Tako je prav.
Daj to iz sebe. Nič ni narobe, če se bojiš Puhice.
Hotel sem biti močan kot moj stric, a Rock se kar naprej spreminja,
redkvic ni več, Mali je vrgel moje ploskajoče roke
in kdo ve, ali bova spet prijatelja.
Nikoli ne jočem, a hudo je
in Gobo joče, zato hočem močneje jokati.
Zakaj sem tako tekmovalna?
Rad bi spet kuhal z redkvicami. Delam hamburgerje iz maha. Ogabni so.
Ogabni so!
Jaz vedno jočem, zame ni to nič novega.
Ampak prvi skupinski jok
je v meni vzbudil čisto novo čustveno raven.
Jočem zaradi redkvic ali peščene nevihte?
Ali ker moji prijatelji jočejo? Ali zaradi vsega?
Vedno lahko razvijemo nov sistem, a sistem duzerskih paličk je bil popoln.
Pogrešam ga.
Kaj za...
Nisem vedel, da me je tako zelo mučilo.
- Jaz tudi ne. - Meni se je dozdevalo.
Gobo, hvala za to katarzično olajšanje.
Ja.
Mogoče je Marjetka to mislila, ko je govorila o površju.
Naša čustva. Tu se vse začne, ne?
Poglej svet, kaj lahko narediš?
Ko živiš, se žalostiš in trpiš.
Srce mi lahko poči
zaradi dolgega slovesa.
To te spravi v jok.
Imel sem sanje. Čas je za začetek.
In vsako bitje...
Bila sva sestra in brat, del drug drugega.
Bila sva eno.
Zato sva zmagala.
Sestra in brat, del drug drugega,
eden trpi zaradi drugega.
To vzame ti življenje in ga tudi podpre.
Zaradi tega svet na novo se začne.
Sestra in brat, del drug drugega,
eden trpi zaradi drugega.
To vzame ti življenje in ga tudi podpre.
Zaradi tega svet na novo se začne.
Sestra in brat, del drug drugega,
eden trpi zaradi drugega.
To vzame ti življenje in ga tudi podpre.
Zaradi tega svet na novo se začne.
Sva sestra in brat, del drug drugega.
Zato sva eno.
Zato zmagava.
Tudi če nimamo novih informacij o redkvicah,
- se veliko bolje počutim. - Ja.
Če ostanemo povezani s čustvi, bomo vedno našli rešitev.
Kaj je tisto? Poglejte.
- Vidim. - Pridite.
- Poglejte. - Kaj je to?
Fino.
Ja.
Kaj za...
Opozorila sem starega trapa, naj ne uporabi grabelj.
Z menoj vedno dela, kot da sem niče.
Že res, da je on kralj, a kaj je kralj brez svoje...
Kraljice?
Nič.
Kraljica vedno prepozna kraljico.
Neverjetno.
Kje smo?
Ne vem, a kaj če nam lahko pomaga pri redkvicah?
Kakšni kipi. Neverjetni so.
Kdo jih je naredil?
So še vedno tu?
Vau.
SE NADALJUJE...
Prevedla Nena Lubej Artnak