Танцюй, відкинь усі турботи
На потім
Хай грає музика
У Скелі фреґлів
Робота день і ніч
А танці потім
Хай фреґли грають
- Ми Ґобо. - Мокі.
- Вемблі. - Бубер.
Ред.
Малий!
Агов!
Моя редиска.
Танцюй, відкинь усі турботи
На потім
Хай грає музика
У Скелі фреґлів
Скеля Фреґлів: Повернення
У Скелі фреґлів.
Що це за статуї?
І де ми?
Ну,
в попередній серії
ми викопали глибоку яму, шукаючи, як урятувати редиску.
Так.
Ґорґи здійняли піщану бурю, й ми сховалися тут.
Від душі поплакавши,
ми відкрили цю таємничу залу з діорамами й наскельними малюнками.
І ми зараз у ній.
Дякую, Баррі. Та я питався, де ми, а не що сталося.
Так.
Ясно.
Так.
Що це було?
Хто там?
Що робити?
Я в такій ситуації ще не бував.
Я знаю, хто бував.
Ґобо, де ти завжди черпаєш натхнення?
Так. У мене. Але чи готова я зараз надихати?
Ні.
Я про історію від найлегендарнішого в Скелі фреґла.
Ти маєш на увазі...
Ти знаєш, що я маю на увазі...
Оповідку дядька Метта про відкриття редиски!
Як глибоко треба копнути, щоб його здихатися?
- Зосередьмося. - Так.
Колись дуже давно він опинився
на незвіданій території, як оце ми.
Дух пригод промовляв його ім'я, а звали його...
Мандрівний дядько Метт. Радий бути з вами.
Так.
Стоп. Довге розпущене волосся? Щось не схоже на Метта.
Не перебивай.
Він опинився в таємничій печері, прямо як оце ми.
Чи це його спинило? Ні. Він пішов далі.
Я тебе піймаю.
Небезпека – ніщо для дослідника.
Не зараз, звірюко.
Що? Стоп.
Його хоробрість окупилася,
бо він знайшов таке, чого фреґли ще не бачили.
Я знайшов таке, чого фреґли ще не бачили.
Почалася редискова ера.
Меттове відкриття редиски все змінило.
Суповаріння вийшло на новий рівень.
Знайдімо натхнення в оповідці дядька Метта
і придумаймо,
- як вернути редиску. - Так.
І почнімо прямо тут, дослідимо печеру.
Так.
- Ого. - Ну, добре.
Ти ба, така реалістична статуя. Наче жива.
Налякати нас хочете?
За правилами, перш ніж лякати, треба попереджати.
Ми заблукалі фреґли.
Це ми заблукалі фреґли.
Виходьте, заблукалі фреґли.
Уже можна.
Ласкаво просимо у Скелю заблукалих фреґлів.
Шкварте!
Ховаймося найдалі
Під Скелею у залі
Нам сонечко нінащо
Під Скелею нам краще
- Ми Лідерка. - Ріґлі.
- Суполюб. - Стрибунка.
Заблукані під Скелею
Заблукані під Скелею.
А запальна пісня.
Є в ній щось духовно знайоме.
Привіт, дружок.
Погавкав на газонокосарку чи її там уже не було?
Вибачай, Спрокі. Басейн не для плавання.
Він заміняє океан,
щоб випробувати макет морського вітрогенератора.
Придумаємо, як збудувати плавучі турбіни,
здатні витримати сувору погоду, –
зможемо генерувати багато чистої енергії.
Це корисно для довкілля,
і надіюся, вони сподобаються дельфінам.
Ну все. Пора на роботу.
Так. Дослідження екологічно чистої енергії
і подавання картоплі «Йо-хо-хо» в ресторані «Пірат».
Хтось скаже, що в мене забагато ролей.
Ні, Спрокі.
Щоб я зняла середні показники, все отак і має простояти кілька годин.
Пообіцяй не чіпати, поки мене не буде.
Потім подивимося буксирування.
Люблю тебе. Па-па!
Ні!
Дядько б тобою пишався.
Його небіж і найліпші друзі небожа винайшли заблукалих фреґлів.
А вони давно тут живуть.
- Так. - Може, підкажуть нам,
як відновити город ґорґів?
Надіюся, ми знайдемо спільну мову. Ми ж такі різні.
Привіт!
Я Стрибунка. Пострибаємо на супершвидкості?
Так!
А я Ріґлі. Погратися не хочете, фреґли?
Чи будемо співати? Гомоніти? Усміхатися?
- Гомоніти й усміхатися. - Так.
Ви що? Після цілого дня на ногах?
Пора їсти суп.
А може, не такі й різні.
Рада знайомству. Я Шпонка. Дузерка Шпонка.
Хороший жарт. Дузери давно вимерли.
Але я дузерка. І ми ще існуємо.
Ну все. Пора їсти суп.
Я від нього в захваті.
Хочете побачити ферму, де ми вирощуємо овочі?
У вас під землею є ферма?
Хочу її побачити.
Квач.
Друже, а недарма ти нагадав мені, як дядько винайшов редиску.
Це все змінило.
Так.
А для мене тут пари не знайшлося.
Принаймні в мене є ти.
Ми парочка єдиних у своєму роді.
Перекат. Перекат. Перекат.
Піщана буря ніяк не вщухне.
Не розумію, синку.
Ми беззастережно послухалися наших великих ґорґопращурів
- і зробили все, як і вони. - Так.
Засипали город «Ґорґ-А-Максом», щоб великих ягід було більше,
- ніж ми можемо з'їсти. - Це точно.
І в нас була тонна відходів.
Що ми зробили не так?
- Ми ж і інструкцій дотрималися. - Слово в слово.
- Усе як написано. - Так.
«Розділ три. Чого не робити».
«Чого не робити»?
Та'!
Наші ґорґопредки хотіли, щоб ми вчилися на їхніх помилках,
а ми не навчилися. І тепер усе повторюється.
Біда.
Якби ж Ма' була тут,
а не на спонтанній прогулянці, в яку вона пішла не через мене.
Я їм сказала не скородити город, та чи вони мене послухалися?
І чи взагалі слухаються? Ні.
Тому я пішла пройтись, і от я тут.
От часникові душі, не перестаю лаятися. Я не знаю вашого імені.
Хвилинку, лялю. Не хочу позбавляти їх задоволення.
Ледь не спізнилися.
Перед вами...
Всезнаюча...
І всевидяча...
Купа Сміття. Бе-е!
Для вас просто Марджорі.
Вибачте за спізнення, велетенські дамочки.
- Нюхали й забули про час. - Так.
Марджорі, я від вас у захваті.
І чому ж? Бо я всезнаюча купа сміття, пов'язана з усім навколо?
Ні. Бо ці щуренята ставляться до вас з такою повагою.
До мене вдома так не ставляться.
І я від цього безпорадна.
Слухайте уважно, бо я вісниця істини.
Ви королева,
спадкоємиця всемогутніх ґорґокоролев минувшини.
Ой, леле.
- Буде щось цікавеньке. - Точно, я нікуди не піду.
А потім ми згадали, що Ґобо –
небіж фреґла-першовідкривача редиски.
Ви про них, мабуть, і не знаєте. Вони...
Отакі.
Точнісінько отакі.
- Так. Це редиска. - Що...
Ми її давно не вирощуємо, але вирощували наші предки.
Але ж редиску відкрив Метт.
Ні, не можна відкрити те, що вже існувало. Чи можна?
То наша історія неправдива?
Насправді дядько Метт не відкривав редиску.
А ця історія так надихала Ґобо.
Не треба, щоб він дізнався правду.
Вемблі.
Ось ти де.
Ферма неймовірна, і я мусив це тобі негайно сказати.
Ура.
А покажеш мені ферму,
ні на секунду від мене не відходячи?
Аякже. Ходімо покажу.
То ти йдеш чи...
Я зразу за тобою.
Як скажеш.
Фух.
Спрокет.
А ти...
скучив, поки я була на роботі?
Перевірю показники.
Я так хвилююся, навіть перевдягатися не буду.
А ще я обожнюю цей костюм.
Боже мій. Глянь на цифри.
Вони надто хороші, аж важко повірити.
Поки мене не було, ти чіпав басейн?
Ні.
Тоді це означає...
що я розробила модель
найефективнішої і найчистішої турбіни всіх часів.
Негайно розповім колегам.
З'єднайте мене з Президентом науки. Я зняла показники.
Що? Показники хибні, й мене посадять у наукову в'язницю?
Спрокет, я думала, показники правильні.
Якби ж хтось розказав мені правду.
Тут росте все, що нам треба,
- і більш нічого. - Так.
Тут є світло й гідросистема.
- Це крапельне зрошування. - Ого.
А тут ростуть гриби, дриби та фриби.
- А це що? - Бульба.
Якщо все змішати, буде гутина.
- На смак не дуже. - Так.
Але ваша система вражає.
Ми якраз шукаємо, як відновити ґрунт
і знов вирощувати реди...
Гей! А що він підкладає під рослини?
Поговорімо про це й ні про що інше.
Це компост з харчових відходів.
Вони розкладаються і створюють поживні речовини для ґрунту.
Компост? Думаєш, це поможе відновити ґрунт і вирощувати ре...
Спонтанна музична пауза!
Він мене ніколи не слухає.
Достукатися до впертих вух – завдання якраз для королеви.
А хто ви?
Королева?
Це запитання чи твердження?
Зараз дійде.
Я королева.
Так! Королева править у зв'язку з Землею, витончено і з мудрістю.
Це і є ваш таємний інгредієнт.
Користуйтеся ним.
Уважно слухай, що скажу тобі
Носи це мов корону В радості й журбі
Ти заслужила її мати Ти королева, зразу знати
І вірності ти не зламаєш Тому, що в серці маєш
Виходить, як сама я в це повірю
Мене усі Величністю назвуть
Може, і залежить це від мене
Та що мені робити і як буть?
- Слухай мене! - Королюй
Чуттю довіряй Прав мудро, сильно, з любов’ю
Лунай миль на триста
Королюй
Зміни починай І покажи, з якого ти тіста
Сумніви відкидай Королюй
Філо, не знав, що Купа навчить її королювати.
У мене хороше передчуття. Слова Марджорі
- нарешті до неї дйшли. - Так.
Радію з ваших слів
Нарешті мене почуто
Давно вже пора Силу свою розкути
Голос сумнівів ущух
Прокидається величності дух
Тепер я знаю Все починається з мене
Побачити це не важко
- Я королева - Королюй
Чуттю довіряй Прав мудро, сильно, з любов’ю
Лунай миль на триста
Королюй
Зміни почни
І покажи, з якого ти тіста
Сумніви геть
Королюй
Так! Піду додому й скажу їм, що настала епоха королев!
- Як чудово. Бе-е! - Ви аж сяєте!
Так.
А мені все одно, що в мене нема заблукалої фреґли-двійника.
Я в дзені.
Я сама-самісінька!
У ваше існування принаймні вірять.
Привіт, істото, в якої немає назви.
Дякую, що стільки всього розказали.
Після піщаної бурі ми були такі розгублені, поки не зустріли вас.
Піщаної бурі? Який збіг.
Наші предки теж від неї тікали!
Але ми втратили все, що мали нагорі.
Навіть наш улюблений овоч.
Іди принеси.
Ми увіковічили її в цій статуї.
Дарую вам червоне диво забутого віку.
Найцінніше відкриття нашого часу. Ре...
Редиску?
Маленька статуя – то макет для виготовлення великої.
Якщо ваші предки вирощували редиску, то...
її відкрив не дядько Метт?
Вибач, Ґобо. Не треба було, щоб ти це знав.
Я не злюся, що ти дав мені це відкрити.
Краще б сказав зразу, як дізнався.
Як засвоїти уроки минулого, якщо не знати всієї історії?
- А яка вона, ця історія? - Так.
Колись дуже давно редиски було вдосталь.
Поки ґорґи не почали обробляти свій город хімікатом,
який випалив ґрунт і спричинив піщану бурю.
Нинішні ґорґи зробили те саме!
Якщо не засвоїти уроки, історія завжди повторюється.
Свята правда!
Наші предки були змушені спуститися глибоко під землю.
Але перед тим засипали ґрунт компостом
і посадили на знак надії останнє насіння редиски.
Вони зажили тут
і більше не вернулися нагору.
Ми завжди думали, що насіння не проросло.
А воно проросло. Зуміло.
Редиска, яку знайшов дядько Метт, проросла з насіння,
яке посадили предки заблукалих фреґлів.
- Так. - А значить...
Компост відновив родючість ґрунту.
А значить...
- Може відновити знов. - Так!
Я ще не зварив останню порцію редискового супу.
І інші плюси.
Почувши всю історію, ми знайшли потрібну нам розгадку!
Ця історія відома Почалась у давні дні
Скрізь її розповідають На вершинах і на дні
Тому, що серце моє змучене Я дуже хочу знати
Чи правда в тому є?
Чи правда це?
Чи правда, що є магія Якої ми не знаємо?
Чи так, що певні сили Своїми називаємо?
Чи правда, що є щось Чого ми не пізнаємо?
Чи правда в тому є?
Не тому, що так сказали
Не тому, що всі це знали
Сам добудеш правду милу
Сам відчуєш її силу
Я її нарешті бачу
І від дива цього плачу
Бо таку я маю вдачу
Чи правда це?
Чи правда, що невпевнених Наївність затуманює?
Чи правда це?
Чи правду кажуть скептики «Надія вас обманює»?
- Обманює! - Тому, що серце моє змучене
Я дуже хочу знати
Чи правду варто шукати?
Коли я з болем в серці По манівцях блукаю
Надії не втрачаю І магії чекаю
Можна більше не чекати
Достатньо лише знати
Що це правда
Так, це правда
- Чи правда це? - Не тому, що так сказали
Не тому, що всі це знали
Сам добудеш правду милу
Сам відчуєш її силу
Я її нарешті бачу
І від дива цього плачу
Бо таку я маю вдачу
Чи правда це?
Так!
Не хочу псувати вам настрій, але ґрунт відновлювався роками.
А якщо взяти за основу старі методи
і поєднати їх з новітніми технологіями?
Можна пришвидшити процес компостування боронуванням, теплом та аерацією.
І забезпечити все це відновлюваною енергією вітру, за якою я ганяюся.
А ти справжня дузерка.
Ваша правда, справжнісінька!
Я дузерка Шпонка! Зарубайте собі на носі!
Дякую, заблукалі фреґли. Так добре, що ми вас знайшли.
Тепер ви віднайдені фреґли.
Віднайдені фреґли. А мені подобається.
Не аж так, щоб змінити нашу назву, але майже.
- Так. - Приходьте, коли хочете.
Я завжди наварю вам гутини.
- Дякую. - Іди сюди.
До побачення.
Бувайте!
Мені хоч не сумно прощатися з двійником,
бо в мене його нема.
Усе, Ленфорде. Пора йти.
Пора йти. Знаю.
Треба йти, Ленфорде! Вибач, вибач.
Усім привіт.
Привіт, Слоупокі!
Я медитувала догори дриґом.
Що я пропустила?
«Я отримала небачені досі стабільність і вихід енергії
і вважаю, що зробила прорив у технології морських турбін».
Натисну «відправити» і стану на крок ближче до історичної миті.
І... натискаю!
Що таке?
Що таке, Спрокет?
Ну все. Розповідай правду.
Ясно.
Ти зламав вентилятор,
упав у басейн, і тому ми отримали такі показники?
Я розчарована.
А уяви, якби я не дізналася.
Було б кепсько.
А знаєш, як кажуть, Спрокі?
Знання – сила.
Навіть якщо воно не дуже приємне.
А тепер поможи зібрати все заново.
Будуть справжні дані – зіграємо в Марко Поло.
А що?
Думав, я в дитячий басейн не залізу?
Люблю тебе.
Я скучаю за зеленою городиною.
За фруктами й овочами.
За рослинами, від яких я чхав.
- А я скучаю за Ма'! - Так.
За тим, як вона ходить по городу...
- Так. - ...стоїть отут,
- і всяке таке. - Так.
- Я не знаю, що робити. - Ні.
- У мене скінчилися королівські ідеї! - Так!
Тоді я візьму все у свої руки.
Привіт.
Перед вами...
Украй здібна...
Добра й душевна...
Суперрозумна...
Королева ґорґів! Бе-е!
Ух ти!
Почнемо додавати компост отам.
А турбіну поставимо отам.
Я складу план дій – і за роботу.
Так.
Ми б нічого не змогли, якби не знали всю історію.
- Так. - Так.
Перетворимо історію на яскраве редискове майбутнє.
Ну добре, я скажу. Мені гутина смакувала.
Справді?
І досі відчуваю смак.
Ти така красива.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова