Танцюй, відкинь усі турботи
На потім
Хай грає музика
У Скелі фреґлів
Робота день і ніч
А танці потім
Хай фреґли грають
- Ми Ґобо. - Мокі.
- Вемблі. - Бубер.
Ред.
Малий!
Агов!
Моя редиска.
Танцюй, відкинь усі турботи
На потім
Хай грає музика
У Скелі фреґлів
Скеля Фреґлів: Повернення
У Скелі фреґлів.
Спрокі, а ти добре ловиш м'ячик.
Ще трохи – і станеш професіоналом.
Ні.
Я не стану нав'язувати собаці свої мрії.
Ці буклети вже скрізь.
«Готові влаштувати відпочинок для пса?»
«Відкладіть плани й запишіться в наш собачий табір».
Хто захоче в собачий табір?
Уже фантазуєш про табір?
Ти що?
Зі мною краще, ніж у таборі.
Сьогодні можемо порозплутувати мої USB-шнури.
Пірнемо в процес з головою.
Собачий табір з таким не зрівняється.
Не дивись так на мене.
Не такими жалісними очима.
Ну добре. Я тут безсила.
Їдь у табір.
Усім прибути на збори в залу!
Нарешті відчистили
Велику залу від піску.
Тепер нагальні справи...
Дякую, Ґобо.
Треба обговорити, що Ленфордові стає тісний його горщик.
- Горщик. - Мені теж не віриться.
Це наче: «Що?» Час іде.
Мокі, думаю, Ґобо мав на увазі редискову кризу.
- Так. - Ну аякже.
Діється стільки важливого. Ти починай. Це серйозніше.
Так, Скеля ще не стикалася з серйознішою бідою.
Та в нас є план.
Правда ж, Шпонко?
Шпонко.
Тут я. Тут.
Вибачай. Коли я підмітаю, то як слід.
Що ж.
Заблукалі фреґли розповіли нам про компост.
Ми теж так зробимо, але швидше
і з технологією дузерів.
Так. Дузери зберуть органічні матеріали
на тій вашій купі сміття,
а потім ми пришвидшимо процес боронуванням та аерацією
за допомогою ґорґовеликої турбіни, яку я спроєктувала, а ви збудуєте.
Так.
Підготуємо ґрунт для гідропонної розсади редиски,
яку я виростила, а потім...
А потім знов буде редиска!
Який чудовий план! Шпонка! Шпонка! Шпонка...
Просто він обожнює плани.
Обожнюю.
Поговорю з ґорґами.
Це ж їхній город, знадобиться їхня поміч.
Може, в ґорґів є для Ленфорда
- якийсь новий горщик. - Горщик.
Наприклад, їхня чашка. Для них вона маленька.
Точно! А для нас якраз.
Ми синхронізувалися.
- Ми теж до них сходимо. - Так.
Оскільки ти вже тут, можна я щось перевірю?
- Аякже. - Супер.
Дякую.
Я знайшов книжку, Ма'.
Чудово, синку.
Я стою поруч, але дякую, що так голосно.
Книжку? У нас уже є книжка.
Книга ґорґокороля.
А це Книга ґорґокоролеви.
Почнемо з неї, а не з твоєї.
Ну помилився я трохи, занапастивши город порадами з книжки.
Це не означає, що вона погана.
Малий, іди посупся зі мною.
- Іду, Та'. - Хай супиться один.
Принеси нам краще теплої сирної води, мій маленький.
Сирної води? Ням!
Так!
Малий. Малий.
Останнім часом ми з Малим не в ладах.
Мабуть, він теж не хоче мене бачити.
Привіт, фреґленята. Вітаю.
Ваша Величносте, ми хотіли з вами поговорити.
У вас часом нема такого,
у що можна пересадити Ленфорда?
А то він...
Та спершу інше питання.
Дякую.
Королево.
Ми хочемо відновити город, і потрібна ваша поміч.
Просіть що завгодно.
Я оце гортала Книгу ґорґокоролеви,
і в ній написано про особливу рослину, що повертає в ґрунт поживні речовини.
Рослина.
- Те, що треба. - Так!
Королево, а що за рослину треба посадити в городі?
- Рослина. - Де ж воно? Подивимось.
«Як відростити в носі густе волосся».
Ось воно. «Відновлення городу».
Треба посадити отаку.
Ця рослина – копія Ленфорда.
Тепер і горщика не треба, Мокі.
- Рослина. - Пересадимо Ленфорда сюди.
- Рослина. - Так. Ти ба.
Є над чим поміркувати.
Рослина!
Ну добре.
Треба зробити для турбіни ротор і запустити обертання.
Інструкції крихітні, як дузери,
але в мене найгостріший зір.
Почнімо із забивання молотком.
Стоп, стоп.
Спершу треба акуратно розкласти деталі,
перелічити їх, відшліфувати нерівності,
знезаразити, знов перелічити, з'їсти супу...
Ти пропустив найголовніше.
Пісню для роботи.
Мені потрібна лише така.
А молоток знезаразила?
Я лише імітую його звук.
- Молоток же не справжній. - Так.
Вони найбрудніші.
Народ! Чудові новини!
Щоб відновити ґрунт, посадимо в городі ґорґів Ленфорда.
Дивовижно.
Так! Тобто... О ні.
Куди ж ти, Ленфорде?
Усе це дуже цікаво.
Лише одна проблемка.
Це дрібничка, просто маленька поправочка.
Ми не пересадимо Ленфорда, й він мене не покине!
Ходімо, Ленфорде!
Піду поговорю з Мокі.
Ой лишенько.
Та фреґла не вміє відпускати.
Я її розумію.
Як це, сер?
Ми ж покидаємо полуничний бізнес,
а мені так непросто відмовитися від полуничної шапки.
Вона така гарна. Не хочу знімати.
Але що подумає бос?
Сер, це ви ж бос.
Увага! Бос, тобто я, схвалює носіння шапки!
Полунична шапка,
полунична шапка.
Мокі.
Ти в порядку?
По-моєму, Ленфорд зрадів, що може помогти,
і йому там буде вдосталь місця.
Щодо цього. Ленфорд не готовий до таких змін.
Він ще немовля.
Ну...
- Мокі. - Ґобо.
Я поважаю тебе і твою жилетку, але цього не буде.
Має бути й інша корисна рослина.
Придумала! За мною.
Але я... Іду.
Я знайшов ідеальний камінь для фундаменту турбіни.
Везу.
Так.
Чудово.
Замість Ленфорда буде оця рослина.
Питання закрито.
- Мокі. - Що?
Не знаю, як сказати...
та це Поґі, що застряг у відрі з піском!
Справді? А по-моєму, ні.
Я Поґі!
- Салют, Ґобо. - Салют.
Салют, Мокі!
- Думаю, згодиться. - Що?
Я не віддам Лен...
- Ленфорде! - Що?
Основа турбіни майже готова.
Почитаємо інструкцію.
У нас є великі деталі та... Величезні деталі.
Як ми все це піднімемо?
Що ти робиш, Ред?
Я не гаю часу.
Ти ж не знаєш, що забивати.
Але це чудовий ритм для моєї нової мугикалки.
От чому я перу наодинці.
Прохолодні напої.
Пригощайтеся, фреґлодрузі.
- Дякую, Малий. - Дякую.
Ого, всім кортить попити сирної води.
Як ви тут, будівельники?
- Супер. - Чудово.
Бо треба швиденько зібрати турбіну.
Надіюся, ми на одній хвилі.
Авжеж, на одній хвилі.
- Стороні! - Кольорі!
Ми всі на одній хвилі Це ясно
Працюємо ми разом Прекрасно
Немає неможливого Нас не спинити
Готові ми в команді Усе робити
Молотком гати Без гальма
Немає в мене плану Бо й сумнівів нема
Робімо все по-моєму Й закінчимо скоріше
Хоч, може, трохи й криво Зате так веселіше
Напевне, всі погодяться Що в ділі я знавець
Робімо все по-моєму І буде вітерець
Киянкою чи молотом Гати, гати, гати
Так справу ми й закінчимо І я, і ти, і ти
По-іншому й не зробиш.
Ми всі на одній хвилі Це ясно
Працюємо ми разом Прекрасно
Немає неможливого Нас не спинити
Готові ми в команді Усе робити
Гей! Спершу розклади все, хай буде лад
Воно ж і красивіше Коли все в ряд
Роби все поступово На раз, два, три
До речі, в мене потім Команда йде: «Пери!»
І я скажу це певно
Що діяти по-іншому – даремно
Роби як я і без обману
Щоб легше праця йшла Дотримуйсь плану
Звідси все виглядає геть не так.
Ми всі на одній хвилі Це ясно
Працюємо ми разом Прекрасно
Немає неможливого Нас не спинити
Ми можемо в команді Усе зробити
Краще я співатиму З дружками танцюватиму
Коли кінець настане Це значення не матиме
Бо крім пісень і радості Не буде що згадати
Якщо ми разом дійдемо Для мене буде свято
Отак це має йти Або отак
Хай гарно вітер віє На вітряк
І буде суп
Заспіваймо всі гуртом Чудову пісню цю
Ви точно не...
Ми всі на одній хвилі Це ясно
Працюємо ми разом Прекрасно
Немає неможливого Нас не спинити
Готові ми в команді Усе робити
Ми всі в одному кольорі сьогодні
І діяти по-моєму всі згодні
Ніде ми не відступимо ні кроку
Ми всі одна команда Настроєна команда
З одного боку
Що ж, бачу, у вас усе під контролем.
Нічого в них не під контролем.
- Допоможи їм. - Уже.
Ленфорде. Де ти?
Іди на мій милозвучний голос.
Не бійся, я полагодила твій горщик.
Мокі, він не пропаде,
але пора вже його відпустити.
Ґобо, я не готова. Ясно?
Упевнена, Ленфорд теж не готовий. Він заблукав чи наляканий, чи...
Це, певно, від Ленфорда.
Салют, Мокі.
Салют, Ґобо.
Я не хотів смітити у Великій залі.
Па-па, Мокі.
Па-па, Ґобо.
- Салют, Крихітко Раґо. - Як життя?
- О котрій вчора вернувся? - Прошу.
Може, він пішов сюди?
Ленфорде.
О ні! Мокі!
- Я тримаюсь. - Тримайся обома руками, Мокі.
Якщо триматимуся за горщик обома руками, то впаду.
Я не те мав на увазі. Кинь Ленфордів горщик.
Він же розіб'ється. Я його не відпущу.
І... так.
Спрокет у таборі.
Моє пташеня вилетіло з гнізда, й тепер я садівниця.
Привіт, рослинко.
Будеш Спрокетом, поки не вернеться справжній.
До речі, цікаво, як він там у собачому таборі.
Добрий день. Це мама Спрокета.
Так, знов. Я дзвоню спитати, чи він у порядку.
Можу забрати хоч зараз.
Він найкращий таборувальник?
І його нагородять льодяником?
Бачу, він там радіє життю. Ясно.
Добре. Добре.
Передзвоню через дві хвилини.
Мокі, пусти горщик,
щоб я тебе витяг.
Це ж усе, що від нього лишилося.
Гілка може зламатися.
Чого це? Вона міцна.
І я ж не в небезпеці якійсь.
Повишу собі тут.
Ми в біді, Ґобо.
У справжній біді.
Цікаво, як би діяв дядько Метт.
А може, зарадить нова дядькова листівка?
Може. Ну,
я в такій ситуації, що змушена слухати, тож читай.
«Любий небоже Ґобо...»
Недавно я опинився в місці, яке дуже добре знаю.
Я заблукав. І гадки не маю, де я!
Те, що треба. Кришталева печера.
І бувалі дослідники знаходять розраду в знайомому.
У печерах мені завжди затишно.
О ні, чому печера рухається?
Мені геть не затишно.
Ні, спиніть печеру. Спиніть її.
Однак, небоже, зміни в житті – це природно.
Проти них не попреш. І треба навчитися відпускати.
Коли відпускаєш, життя дарує безліч приємних моментів.
Ви це бачили? Гляньте, що я відкрив.
Дивовижний краєвид.
Свого часу я багато бував у горах.
У Йосеміті, в Андах...
«Відпускати нелегко, та коли відпускаєш,
тобі відкривається цілий світ неймовірних можливостей.
З любов'ю, мандрівний дядько Метт».
«P.S. Мій новий для тебе зразок – нічого, бо я це відпустив.
Це така свобода, еге ж?» Так.
Що скажеш, Мокі?
Відпустиш, щоб рухатися вперед?
Можу спробувати.
Хапайся, Мокі.
- Витягаю, Мокі. - Тягни.
Гей.
Ти мав рацію, Ґобо.
Нащо мені той старий горщик.
Яка радість.
Як знайду Ленфорда, згадаю навички гончарства
і зроблю йому новий.
- Що? - Ходімо.
- Пошукаймо його в городі ґорґів. - У городі?
- Так, гляньмо, чи він там. - Ой, леле.
Турбіна майже готова.
Скоро встановимо останню лопать.
Агов, фреґлики.
Допомога пухнастої руки потрібна?
Це питаю я, Малий Ґорґ.
Не скажу, що я переживаю,
чи що переживає Шпонка, чи хтось інший.
Поможеш забивати молотком?
А перед тим поможи знезаразити інструкцію.
А перед тим скажи, яка мугикалка краща.
Чи...
Вони дуже різні.
До речі, про різні речі...
Поможи чистити.
Дай низьку ноту...
Ми нічого не зробимо, поки не перестанете робити кожен своє
і не почнете працювати разом.
Добре. Непогана думка.
Коли це сказав здоровань, зразу дійшло, ніби молотком ударило.
- Так. - Тепер чиста.
Дякую. Дякую.
Ленфорде.
Ленфорде. Я тебе чую. Уже йду.
Ленфорде. Який ти став.
Ти такий щасливий.
Аж не віриться, як ти виріс.
Ти дорослий і можеш сам вирішувати.
- Дорослий. - І якщо ти вирішив бути тут
і рятувати город,
я не стоятиму на твоєму шляху.
Хоч я дуже тебе потребую...
ти потрібен світові.
Коли ти прагнеш у гір височінь
Коли ти прагнеш у неба синь
Серце своє сховай углиб І знову воно завмре
Серце своє відпусти, хай оживе
Серце своє шукай Там, де синій небокрай
Серце своє бережи
Серце своє занур У глибини земні
Серце своє відпусти і знайди
Думала я, що можу літати Неначе орел
Думала я, що смілива
А тепер я чекаю Коли серце знову заб'ється
У найглибшій глибині печери
Серце своє шукай Там, де синій небокрай
Серце своє бережи
Серце своє занур У глибини земні знову
Серце своє відпусти і знайди
Я щодня до тебе приходитиму.
Ти вдома.
Ти сплів мені браслет дружби?
Краса.
Бачу, ти там добре відпочив.
Я за тобою скучила.
Але рада, що тебе відпустила
і ти набув нового досвіду.
Плюс, твоє повернення дуже мене потішило.
Що? Я... Ой. Вибач. Познайомлю вас.
Рослино Спрокет, це справжній Спрокет.
Не вміє ловити м'яча.
Першу рослину посаджено.
Лишилося зробити одне-єдине.
Не знаю, чи вгадаю, але хоч спробую.
Потанцювати?
- Ні, сер. - Авжеж, ні.
Треба приєднати вал до ротора,
й енергія вітру запустить аерацію та боронування.
Точно. Це значно краще.
Але ж усе одно можна трохи потанцювати?
- О, ну... - Ні слова більше.
Ого. Лопаті, які ми зробили разом, просто чудові.
Тепер Малому лишається фінальний штрих.
Не тримається.
Потрібно аж два ґорґи,
а вони не зможуть тримати вічно.
Треба щось таке, що б його тримало.
Помугикаю голосніше для натхнення,
хоч і знаю, що це нічого не змінить.
По-моєму, до мене щось доходить.
Книга ґорґокороля годиться лише для одного.
Ти це зробив.
Ось король, за якого я виходила заміж.
Так.
Ленфорде, будь з ґрунтом чемний.
І ти, ґрунте, будь чемний.
Я починаю думати, що відпускаючи щось, ми відкриваємо шлях новому.
Як добре.
Ви всі молодці.
Коли вітер запустить турбіну,
дузерська техніка почне творити чари,
і ми відновимо город.
Турбіна от-от запрацює.
Почнімо відлік.
Так.
- Три... - Дві, одна!
Половинка. І ще половинка.
Малюсінька половинка.
Що після малюсінької? Потрібен вітер.
Якщо турбіна не буде крутитися,
система не запрацює.
Друзі,
для запуску турбіни нема вітру,
і під загрозою весь процес відновлення ґрунту.
Власне, Баррі,
під загрозою вся Скеля фреґлів.
Знову ви з ним за своє?
- Що? Ми просто оголошуємо. - Ми ж не вигадуємо.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова