С танци победи грижите, за друг ден ги остави.
Нека музика звучи във Фрагъл Рок.
С работа победи грижите, танците за после остави.
Дай на фрагълите веселба.
Гобо. - Моки.
Уембли. - Бубър.
Ред.
Младши! - Ехо!
Репичката ми!
С танци победи грижите, за друг ден ги остави.
Нека музика звучи във Фрагъл Рок. Във Фрагъл Рок.
Още не е задухало.
Как ще задвижим турбината, за да спасим градината?
Мисли.
Сетих се.
Трябва да кажа на всички.
Дваж мери, веднъж режи.
Не, ти си остър ъгъл.
Да.
Поги, надуй фрагълския рог.
Добре. Ей сегичка, Ред.
О, не! Ред, счупен е.
Духай в другия край. - Щом казваш.
Добро утро, Фрагъл Рок!
Чудесно начало на деня. - Стига, Ред.
Каталясахме, цяла нощ се мъчихме да задвижим турбината.
Не си усещам опашката. Няма я. - Спа на нея, Уембли. Още си е там.
Как ме уплаши.
Събудих ви, защото разбрах нещо. И след най-мрачната нощ изгрява слънце.
За да проработи турбината, ни трябва... Готови ли сте да чуете?
Да.
Надежда!
Надежда? Затова ли ни събуди?
Пак си лягам. - Да.
Да усетим позитивната енергия.
Подавайте ми идеи.
Трябва да докараме вятъра до турбината,
а тя да задвижи системата за компостиране.
Дайте идея откъде да впрегнем вятър.
Имам идея. Проривите. - Да.
Може би има в Свистящата кухина.
Да ги съберем с дузърската джиджавка.
И с някаква тръба да ги изведем към градината.
И да ги свържем с рециклиран градивен материал.
Да. Само да дремнем.
Или сега. Сега става.
Да отиваме да съберем вятър и да го преместим.
Да спасим градината и да си върнем репичките.
Още пет минути. Още пет минути.
Зъбльо, не успявам да конструирам нови ветрогенератори за проекта ми.
Трябва ми нова идея.
Благодаря. Вече опитахме с това, но не стана.
Защото ти ядеше модела.
Търся нещо, което няма да потъва и ще генерира много ток.
Но ако турбината е твърде голяма или твърде висока...
Не е стабилна.
С градинарство ще си събера мислите.
Да видим Зъбльо.
Говорех за цветето. Ти си кучето... Така става, като ви наричам галено.
Ще се преоблека.
Джиджавката: закрепена.
Аз: развълнуван.
Браво.
Като кажа "у", вие казвате "ра".
У! - Ра!
Ледената Джо ще бъде откровена.
Червенушке, ти си символ на надеждата.
Чакай. Добре ли си, Въздишко?
Да, но с Младши не сме говорили, откак хвърли ръчичките, които му подарих.
Сега се чувствам зле, натъжен и малко огорчен.
Като цяло не съм на кеф.
Струва ми се, че трябва да говориш с него. - Но се страхувам.
Планът ще се задейства в горгската градина и ще пропадне, ако Младши не ми говори.
Ей, раираният.
Може ли малко по-ведро?
Дали пък чичо ти Мат няма някакво решение?
Да прочетем някоя картичка.
Чу ме. Надявам се най-новата му картичка да те вдъхнови.
Всъщност, аз ще я прочета.
"Скъпи племеннико Гобо." Леле, странна работа.
Да.
"Днес попаднах на интересно място."
Кой загаси лампите?
Озовах се на върха на гигантски строителен обект на глупавите създания.
Екип от глупачета използваше стълба по много глупав начин.
Глупци! Стълбите се вдигат и свалят. Трябват ви дузъри, те знаят всичко.
Натъжих се, племеннико. Сетих се за дузърите, после за всички вас.
Осъзнах откога не съм бил във Фрагъл Рок.
Но дори тъжен още съм способен да откривам удивителни нови неща.
Пред мен изникна непозната група танцопойки.
Леле! Глупачетата ми, фантастични сте!
Ехо.
Явно усетиха, че съм посърнал,
защото танцопойките ми изнесоха невероятно шоу само за мен.
Чуй какво ще ти разкажем, за герой тъй важен.
Отсега бъди в час - героят съм аз.
Ако се чудиш как да постъпиш, чуй какво ще ти кажа.
Ако си непримирим, давай смело напред.
Ако си способен, давай смело напред.
Две, едно, давай, давай.
Само веднъж ще го кажа за теб. - Давай, давай напред.
В сърцето ми огън гори, искаш съвети - при мен ги търси.
С фалш е пълен светът,
да те командват не давай, гледай своя път.
Дори ме извикаха.
Аз ли? Не бих... Идвам!
Давай, давай напред.
И хоп! С танците забравих грижите.
Танцопойките ми дадоха нещо велико.
Надежда.
Артефактът, който ще изпратя, за да помогне на Фрагъл Рок,
трябва да е символ на надеждата.
Напред! - Ако си смел, чуй моя съвет.
Не слушай лъжите, гледай смело напред. - Не слушай лъжите.
Зарежи глупаците още сега. - Чуй златните ни правила.
От надеждата се замаях.
Артефактът, който изпращам във Фрагъл Рок?
Ще се позабави, но много ще ти хареса.
"С обич, чичо Мат Пътуващия."
Това звучи логично.
Както и ти каза, Ред. Надежда.
Ще се опитам да се сдобря с Младши и да го накарам да ни помогне.
Да, говори с него. - Отивам.
Тръгвай. - Тръгвам.
Готова е тръбата, която фрагълите поискаха.
Как ти се струва, вселенска кралице?
Идеално, чесънче мое.
Благодаря, че попита. - О, муци-шмуци.
Ето, сега. Младши. - Само се гушкат и мляскат.
Да поговорим. - Не мога да гледам.
Явно не ме чу. - Гадост.
Действаме!
Както и да е.
Чуйте, всички!
Да завъртим турбината. Пускайте проривите.
Чуваме ви ясно в Свистящата кухина.
Шпонке, време е за проривите.
Ти натискаш копчето, а аз казвам нещо готско.
Разбрано. Натискам след три, две, едно.
Мъничетата идват!
Бих искал да повторим.
Джиджавката е пусната.
Проривите тръгват.
Събрани са.
Летят през тръбата.
Пътуват към градината.
Ето ги и тях.
Турбината ще задейства
системата за компостиране, която ще спаси градината.
Проривите нямаха силата да стигнат до турбината.
Завинаги ли ги загубихме?
Край на играта.
Това беше... - Пълен провал? Да.
Защо не хванеш още прориви? - Няма повече.
Изразходихме ги. Няма надежда. - Да, усилията ни бяха безплодни.
Супер, много ни помагаш.
Ред, чрез дихателни техники
може да успокоиш емоциите... - Не.
Но ти си символ на надеждата. - Сега съм на отрицанието.
Не, не, не! - Но Ред...
Здрасти, какво става?
Страхотна шапка. От моя гардероб ли я изрови?
Не се сърдя. Сладък си.
Виж се, Зъбет.
Прекръстих я, за да не става объркване. А и за мен всички растения са френски.
Избуяла ли си, а? Розмаринът ли те надъха така?
Знаеш ли, че си говорят? Растенията общуват под земята.
Обменят информация за засуха, напасти, болести. Удивително е.
При цялата несигурност съм убеден в едно. Дрехите няма да се изперат сами.
Заповядай. - Благодаря.
Ред? Какво правиш тук? - Спрягам думата "не".
Твоята пещера ми се видя удачна.
Е, на какво тягостно занимание ще се отдадем?
Готвене? Чистене?
Щях да пера.
Яко. Идеалната досада.
Отивам за сапунени камъни.
Ред иска да пере?
Когато пера, Ред, не съм тъжен.
С шапка е страхотно. Едно такова мрачно.
Да, да.
Какво ще изперем най-напред?
Винаги започвам с чорапите.
Защо ги переш? Никой в Скалата не носи чорапи.
Надявам се някой ден да започнат. Така ще се изцапат още повече.
И ще трябва да ги пера отново. Кръговратът на сапунката.
Какво? А бедствията и нещастията?
Нещо винаги може да се обърка, но се надявам да го избегнем.
Дори сега.
Бубър!
Дойдох тук да го ударя на песимизъм, а ти ме засипваш с надежда?
Махам се.
Не, чакай. Ред, ти си символ на надеждата.
Всички това повтарят.
Бях, вече не съм.
Какво значение има?
Не, не и не.
Явно има голямо значение.
Не, не и не.
Не. Какъв е смисълът да правим нещо?
Ред беше права. Не.
Не. Тук цари пълно отчаяние. - Не.
Не. Нехая?
Не, нехая. Все тая. Нищо няма значение.
Не и не.
Поги, какво става? - Не.
Няма "здрасти, Ред". Лоша работа. Какво ще правим?
От мен обикновено нищо не зависи,
но знам какво точно да направим.
Какво ще правим?
Момент, заети сме с нещо.
Не хвърляйте кенчета в коша за компост.
Само органични отпадъци.
Още свиквам. - Уча се.
Още събирате боклук за компостиране?
Машината не работи, какъв е смисълът?
Какъв е смисълът? - Какъв е смисълът?
Фрагълче, времената са тежки.
Какво ще стане, ако бездействаме? Нищо. Недопустимо е.
Така че действаме.
Не бива да губиш надежда дори когато не знаеш какво ще се случи.
Надеждата е заразна.
Но и негативизмът. Не забравяй това.
Но опитахме нещо и то не стана. Защо да опитваме пак?
Паднали сте в първия кръг. Не е краят на играта.
В 23-тия ининг на хокей с камъни изоставате с 80 краставички.
Ще се откажете ли? Не. - Не.
Ще рискувате и ще я доиграете.
Да!
Ще рискуваме!
Тя се завърна. Вижте опашлетата й. - Да! Благодаря, г-жо Сметска.
Да. Благодаря.
Много мило. Тъкмо да тръгнеш, но се обърна и ми благодари.
Да, много е вежлив. - С обноски.
Идвай, Бубър.
Да разкараме този компост. - По-свеж няма да стане.
По-чевръсто. - Махайте го.
Бързо, Бубър! - Накъде?
О, да. - Ред, какво правиш?
Нали чу Сметска, ще рискувам.
Не. Не и не.
Хайде, всички. Да се раздвижим!
Ред, мислех, че напълно си се отчаяла.
Не, двамата с нея отново храним надежда.
Просто аз не скочих в езерото, пазя си опашката.
Но още нямаме вятър.
Не бива да бездействаме. Може би пак ще задуха.
Тогава ще умуваме как да го насочим към турбината.
Фрагълският рог.
Ако го свържем с тръбата,
той може да насочи вятъра към турбината.
Блестяща идея, Ред!
Здрасти, Ред! - Поги!
Не че съм черноглед, но имам практически въпрос.
Как ще качим това в градината? И сто фрагъли не могат да го вдигнат.
Прав си, но знам кой може да помогне.
Просто трябва най-сетне да говоря с него. - Да!
Младши, трябва да поговорим.
Не. Ще го кажа, за да ми олекне.
Дадох ти нещо, което ми беше свидно, но ти го хвърли и това ме обиди.
Но искам да сме приятели и да ми помогнеш. Това исках да кажа.
Гобо, не исках да те обидя.
Просто татко не иска да дружа с теб, горгите не правели така.
Прав си, сине.
Но сега може би е време за промяна.
Какво?
Ти си горг със собствено мнение и...
Гордея се с теб.
Ето. Тези са твои.
Татко.
Фрагъл. - Гобо.
Гобо? Благодаря, че си добър приятел на сина ми.
Добре. - Извинявай.
Мачкаш ме.
Искам да те настискам едно хубаво.
Какво? Леле.
Ще помогнеш ли, приятелю? - Каквото кажеш, друже.
Всъщност Уембли ми е най-добър... Я да не развалям момента.
Да започваме!
Мисля, че ще ни трябва униформа за това.
Да!
Нещо с чорапи. - Готско.
Готово.
Разделени не ще успеем в начинанието трудно.
Ала няма невъзможни неща, ако работим дружно.
Играта и така е трудна, когато я играеш сам.
С общите ни въжделения ще намерим пътя за дома.
Ние сме едно цяло, едно цяло.
Да, така е.
Силни сме, силни сме.
И ако вярваме
и заедно преследваме своите мечти,
тогава ще видим...
Надеждата, която ни крепи.
Бъдещето е неясно. - Затова страха забрави.
Пред нас пътят е ясен, когато дружно вървим.
Играта и така е трудна, когато я играеш сам.
С общите ни въжделения ще намерим пътя за дома.
Ние сме едно цяло, едно цяло.
Ние сме едно цяло, така е.
Силни сме, силни сме.
И ако вярваме и заедно преследваме своите мечти...
Преследваме своите мечти.
Тогава ще видим...
...надеждата, която ни крепи.
Надеждата, която ни крепи.
Надеждата,
която ни крепи.
Така се вълнувам. Току-що ми хрумна.
Два ротора на една платформа.
Да го тестваме.
Ще извадим големия вентилатор.
Готино е у дома. А като разберат, че аз, фрагълът Т. Матю,
съм артефактът, който ще спаси Фрагъл Рок?
Гениално!
Привет, косматко. Нямам време за закачки, подготвил съм изненада.
О, не! Днес е ужасно ветровито.
Помощ!
Зъбльо, то работи!
Каквото и да стане, заедно ще се справим.
Вятър в тръбата!
О, не! - Това не е ли...
Мамо!
Турбината се върти!
Стана! Бъчвата се върти!
Вижте!
Разнася здравата почва в градината.
Получи се! - Успяхме!
Поги, беше прав да надуем фрагълския рог.
Ами да. Когато въздухът минава през стесняваща се тръба,
скоростта му се увеличава.
Здрасти, Ред, аз съм Поги!
Кой загаси лампите? - Чичо Мат, ти спаси градината.
Ама разбира се. - Добре дошъл, чичо.
Фантастично. - Гледай ти!
Проработи! - Браво.
Успяхме. - Да.
Дузърската находчивост реши проблема.
Никога не съм бил толкова горд.
Освен веднъж, когато изобретих нещо по-добро от монорелсата.
Никакви релси. О, да!
Сладичкият ми Ланфорд помагаше. Мама се гордее.
Миеш ли си зъбите?
Не. - Дай да видя. Отвори.
Вижте колко чорапи имам да изпера!
Зъбльо, успяхме.
Новата конструкция е проста, стабилна и много ефикасна.
Благодаря, че не загуби надежда.
Какво заравяш?
Чия е тази малка раница?
Скоро ще имаме изобилие от репички.
Спечелихме играта. - Само първия кръг.
Хич не помагаш. - Бубър е прав.
Надеждата е игра, която се играе всеки ден.
Тепърва започваме.
Привет на всички!
Е, мамо. Какъв щастлив край.
Така е.
Също и щастливо начало.
Защо плетеш малки чорапчета? Няма да станат ни на мен, ни на Младши.
Сякаш са за бебе горг.
О, боже.
Ще ставам батко?
Не е за вярване. - О, боже.
За новото начало.
Надежда!
С танци победи грижите, за друг ден ги остави.
Нека музика звучи във Фрагъл Рок.
Превод на субтитрите Катина Николова