‫אימא‬
‫רוצה עוד אחד?‬
‫- הנה, קח עוד. - לא, אימא. די.‬
‫אתה לא אוכל בכלל.‬
‫רוצה תפוז?‬
‫אל תערבב יותר מדי מים.‬
‫נגרום לו לשתות היום, עם קרח.‬
‫אמבאלה 82 ק"מ צ'אנדיגאר 128 ק"מ‬
‫- אלה קלפים גרועים. - אתה מחלק גרוע.‬
‫אבא...‬
‫- זה לא משהו. - אבא...‬
‫- מה זה? - אבא...‬
‫מה יש?‬
‫תביא לי בבקשה את הקומיקס מהתיק שלי.‬
‫שאעצור למענך את האוטובוס?‬
‫תלך לשבת במקום שלך.‬
‫או שאביא את החגורה שלי?‬
‫אתה מחלק קלפים גרועים.‬
‫אני אוציא את זה.‬
‫קלפים גרועים. תחלק שוב.‬
‫זה לא יעזור לך, אחי. זה המזל שלך.‬
‫תבקש ממישהו אחר לחלק את הקלפים.‬
‫לבקש ממי?‬
‫מאשתך! תבקש ממנה לחלק את הקלפים.‬
‫- תפסיק לקשקש. - כן! גיסתך.‬
‫תקשיבי לי, אחותי, בבקשה.‬
‫יש לו מזל רע כבר כמה ימים.‬
‫המזל שלו ישתנה אם תיגעי בקלפים שלו.‬
‫- אחותי, בבקשה. - תיגעי בקלפים.‬
‫תגיד לה בבקשה.‬
‫תעשי את זה בבקשה.‬
‫- זה טוב יותר. - עכשיו תחלק אותם.‬
‫תודה, אחותי. את מביאה מזל.‬
‫עכשיו אלה קלפים טובים.‬
‫איזה סיפור זה?‬
‫"קרקס ראשון".‬
‫נמאס לי.‬
‫היי, תלך לשבת מאחור.‬
‫מה זה?‬
‫את אוהבת לשחק קלפים, מה?‬
‫אבי.‬
‫אבי, קום.‬
‫מותק...‬
‫אימא...‬
‫זה כואב.‬
‫אימא...‬
‫לך לישון, ילדי‬
‫לך לישון במיטה האדומה‬
‫אימא ואבא יבואו הביתה במהרה‬
‫עם הרבה צעצועים‬
‫יהלומים נוצצים ופנינים‬
‫לך לישון, ילדי‬
‫לך לישון‬
‫במיטה האדומה‬
‫- רופא! - תביאו ערכת עזרה ראשונה!‬
‫- רופא! - מכאן.‬
‫תרימו אותו בזהירות.‬
‫בזהירות.‬
‫תביאו לכאן אלונקה מהר.‬
‫- הילד פצוע קשה. - תמהרו!‬
‫יש לך סחרחורת? תגיד לי מה אתה מרגיש.‬
‫מה שמך, בני?‬
‫תגיד לי מה שמך, בן.‬
‫ג'וגי דה דהאבה‬
‫לנשום אל הצללים‬
‫אחי, אומר לך את האמת.‬
‫לא אקח אחריות עליו.‬
‫תציע אתה משהו.‬
‫תראה, מאהש, משום שאחיך וגיסתך הלכו לעולמם,‬
‫אין באגרה אף אחד שיכול לטפל בו.‬
‫בוא נעשה ככה.‬
‫בוא נמכור את הבית.‬
‫ומהכסף שנשיג‬
‫נדאג לו גם לסידור.‬
‫מה אתה אומר?‬
‫אתה צודק לגמרי, אדוני המנהל.‬
‫אבל תנסה להבין את המצב שלנו.‬
‫לא נוכל להחזיק באבי גם אם נרצה.‬
‫לא זו בלבד שאנחנו גרים בבית קטן,‬
‫יש לנו גם שלושה ילדים לדאוג להם.‬
‫עדיף לו להישאר בפנימייה.‬
‫כן, אדוני. ואל תדאג לשכר הלימוד.‬
‫ביחד נוכל לכסות את כל ההוצאות.‬
‫אנחנו רק רוצים שאבי ישלים את השכלתו.‬
‫אחרי הכול, אנחנו המשפחה שלו.‬
‫- נכון? - כן.‬
‫שלום, אבינש.‬
‫שמי קרישנאן מורטהי.‬
‫תרצה ללמוד בבית הספר שלנו?‬
‫צריך להכפיל 125 בשבע.‬
‫טוב?‬
‫בוקר טוב, אדוני.‬
‫בוקר טוב. תשבו.‬
‫תודה, אדוני.‬
‫בנים, זה אבינש סבהארוול.‬
‫הוא יהיה איתנו מעתה ואילך.‬
‫ומשום שהוא פספס כמה חודשי לימודים,‬
‫ארצה שכולכם תעזרו לו להשלים את החסר בכך שתשאילו לו את הסיכומים שלכם.‬
‫- טוב? - כן, אדוני.‬
‫יופי. אבינש, בהצלחה.‬
‫תרכוש חברים ותלמד יפה.‬
‫תלך.‬
‫- תסלחי לי. - אדוני.‬
‫שיחה נכנסת אבהה‬
‫שש שיחות שלא נענו אבהה‬
‫- הלו. - הלו.‬
‫אבי, איפה היית?‬
‫הייתי עייף. נהגתי ועצרתי בצד. הכול טוב.‬
‫אבי, תודה לאל. דאגתי לך.‬
‫אבי, אני חושבת שפישלתי.‬
‫שמרתי את המספר בטלפון שלה,‬
‫ושלחתי בטעות סרטון.‬
‫- הוא הוקלט ו... - מה?‬
‫מה הוקלט?‬
‫לא משהו. רק סרטון מטושטש של שתיים, שלוש שניות.‬
‫- לא משהו. - אבהה, את צריכה להיות בטוחה לגמרי.‬
‫כן, זה היה רק סרטון מטושטש.‬
‫אבל מה אם...‬
‫כלומר, אני לא רוצה להרוס הכול.‬
‫נבדוק את זה. אל תדאגי. אני בא.‬
‫כיצד זה הופך אותו לילד בעייתי, מר מורטהי?‬
‫לא, ד"ר, הוא לא ילד בעייתי.‬
‫ד"ר א' נאראנג פסיכיאטר‬
‫למעשה, ההפך בדיוק.‬
‫הוא שקט מאוד. ילד מופנם.‬
‫אבל לאחרונה, הוא נהיה אלים כלפי ילדים אחרים.‬
‫- קטטות. - אבל זה טבעי.‬
‫ילדים מתקוטטים לרוב אלה עם אלה בגיל הזה.‬
‫אבל, ד"ר, זה יומיומי.‬
‫ולא עם אחד, אלא עם שלושה עד ארבעה בבת אחת.‬
‫שגדולים ממנו בהרבה.‬
‫זה פשוט לא מפחיד אותו.‬
‫כי הוא משתנה לחלוטין.‬
‫כעס ואלימות כאלה, שלא ניכרים לרוב על פניו.‬
‫עליי לגרום לו לחדול מזה,‬
‫לפני שמישהו ייפצע קשות.‬
‫לכן הבאתי אותו אליך לייעוץ.‬
‫אבינש יתום.‬
‫הוריו מתו בתאונה.‬
‫לשאר בני משפחתו פשוט לא אכפת ממנו.‬
‫אני חש אחראי עליו.‬
‫ואבינש ילד טוב.‬
‫אבל הנטייה שלו לאלימות...‬
‫שלום, אבינש.‬
‫מה שלומך?‬
‫תשב בבקשה.‬
‫איך בלימודים?‬
‫אתה אוהב את בית הספר?‬
‫או שאתה לא אוהב את בית הספר?‬
‫אתה רוצה לחזור הביתה למשפחה שלך?‬
‫אני אוהב את בית הספר.‬
‫אז כבר רכשת חברים בבית הספר?‬
‫למה?‬
‫אף אחד לא רוצה להיות חבר שלי.‬
‫לכל אחד יש חבורה משלו.‬
‫זה רק משום שאתה חדש כאן.‬
‫בקרוב יהיו לך הרבה חברים.‬
‫טוב, תגיד לי דבר אחד. מי היה החבר הכי טוב שלך באגרה?‬
‫אף אחד.‬
‫אימא שלי הייתה החברה הכי טובה שלי.‬
‫אבל, בני, אימא עכשיו עם האל.‬
‫וכולנו צריכים חברים‬
‫שנוכל לשחק ולדבר איתם.‬
‫חברים טובים. שיהיו איתנו תמיד.‬
‫לך לישון, ילדי‬
‫- במיטה האדומה - בדיוק כמו אמך.‬
‫אימא ואבא יבואו הביתה במהרה‬
‫לך לישון, ילדי‬
‫לך לישון במיטה האדומה‬
‫אימא ואבא יבואו הביתה במהרה‬
‫עם הרבה צעצועים‬
‫כובע לאבי‬
‫יהלומים נוצצים ופנינים‬
‫ד"ר, הרגל שלו בריאה.‬
‫אני לא יודע למה הוא מתחיל לצלוע לפעמים.‬
‫כמו ששאלתי, אבינש, רכשת חברים בבית הספר?‬
‫שמי לא אבינש, אני ג'יי.‬
‫הילדים האלה מטרידים את אבינש מאוד.‬
‫מאוד. הם חושבים שאנחנו חלשים.‬
‫אבינש חלש. אני לא.‬
‫אני נלחם בכל מי שמטריד את אבינש.‬
‫אני יכול לדבר עם אבינש?‬
‫לא עכשיו. הוא ישן.‬
‫אל תפריע לו.‬
‫בבקשה.‬
‫קח אחד גם בשביל אבינש.‬
‫הוא לא אוהב את זה.‬
‫אבל אני אוהב.‬
‫אחוזת סאנווי‬
‫תסלח לי.‬
‫יש לך מצת או גפרורים?‬
‫את תמותי.‬
‫סיגריה...‬
‫מר מורטהי, אחרי שעברתי על כל המפגשים האלה,‬
‫הגעתי למסקנה בנוגע לאבינש.‬
‫יש לו אם-פי-די.‬
‫הפרעת זהות דיסוציאטיבית.‬
‫תרשה לי להסביר לך את זה.‬
‫המוח שלנו הוא כמו בית.‬
‫שמכיל חדר אחד בלבד, בדרך כלל.‬
‫אבל במקרה של אבינש, יש במוחו שני חדרים.‬
‫זה החדר הגדול, שבו אבינש דר,‬
‫וזה חדר קטן יותר, שבו ג'יי דר.‬
‫משמע, שני אנשים שונים במקום אחד.‬
‫אישיויות שונות.‬
‫וחשוב מכול, במקרה של אבינש,‬
‫שתיהן דרות יחדיו באותו מוח.‬
‫אבל כשאחת מהן ערה,‬
‫האחרת ישנה.‬
‫בשל כך, כשג'יי משתלט, אין לאבינש זיכרון מזה.‬
‫אז אבינש לא זוכר שום דבר שג'יי אמר או עשה.‬
‫בעיקרון, המוח של אבינש ישן, אבל גופו ער.‬
‫אפשר לראות חלק מההשפעות של זה על אבינש.‬
‫כמו בחילה, כאבי ראש...‬
‫בדומה, כשאבינש ער, ג'יי ישן.‬
‫הוא ישן.‬
‫אבל יש הבדל אחד גדול ביניהם.‬
‫ג'יי יודע על קיומו של אבינש.‬
‫ג'יי יודע שהוא דר בתוך אבינש,‬
‫אבל לאבינש לא ידוע דבר על ג'יי.‬
‫הוא לא מודע לחלוטין.‬
‫זה מורכב מאוד.‬
‫אני לא מבין איך צץ הג'יי הזה.‬
‫ג'יי יצא כעת, רק לאחרונה.‬
‫אבל אני חושב שהוא היה רדום מילדותו.‬
‫לאבינש הייתה ילדות טראומטית למדי.‬
‫אב אכזרי שהתעלל גופנית ונפשית באבינש ובאמו.‬
‫וההתעללות הרגשית באמו זה משהו שגבה מחיר מאבינש.‬
‫זה גרם לילד הצעיר טראומה קשה, וצילק את מוחו הצעיר.‬
‫אמו של אבינש הייתה כל עולמו.‬
‫והוא לא הצליח להתמודד עם מותה.‬
‫מוחו התפצל ויצר את ג'יי, שיעזור לו להתמודד עם הטראומה.‬
‫ראית מקרים דומים?‬
‫כן, אבל ברמות שונות.‬
‫יש רק קומץ מקרים כאלה בעולם‬
‫שמוכרים לנו.‬
‫למשל, בילי מיליגן.‬
‫בילי מיליגן היה גבר מאוהיו, ארה"ב,‬
‫ששכנו בתוכו 24 אישיויות.‬
‫עשרים וארבע...‬
‫לאבינש יש רק שתיים. הוא וג'יי.‬
‫נפשותיו של בילי מיליגן‬
‫תבין, ג'יי לא רק זוכר את הטראומות,‬
‫אלא שהוא מצולק מהן.‬
‫כמו הצליעה של ג'יי...‬
‫הצליעה עדיין קיימת כי ג'יי נברא עם הצליעה.‬
‫ג'יי אימץ את כל מה ששמע,‬
‫ראה וחש באותו רגע.‬
‫הידע שלו מוגבל למה שהוא למד וחווה.‬
‫תפקידו של ג'יי הוא להגן על אבינש תמיד.‬
‫כל פעם שאבינש מסתבך בצרות, ג'יי משתלט ומטפל בזה.‬
‫אז מי שמתקוטט עם כל הילדים אינו אבינש, אלא ג'יי.‬
‫ולכן הוא עושה הכול כדי להכיר את עולמו של אבינש.‬
‫מה שאבינש עושה, איפה הוא שוהה,‬
‫ג'יי משגיח על הכול.‬
‫בחשאי.‬
‫בלי שיהיה לאבינש שמץ של מושג.‬
‫ומה אם נספר לאבינש על ג'יי?‬
‫מר מורטהי, אני לא ממליץ על כך.‬
‫תבין, אנשים בארצנו‬
‫לא מבינים לגמרי את המחלה הזאת.‬
‫בעיניהם, זו לא עובדה רפואית אלא מחלת נפש,‬
‫או דיבוק או שטות כלשהי אחרת.‬
‫ואם שאר התלמידים וההורים יגלו את זה,‬
‫ינדו אותו מהחברה.‬
‫אחרי זה, הוא יישלח למוסד לחולי נפש.‬
‫וזה עלול להחמיר.‬
‫האם המצב שלו ישתפר?‬
‫למען הכנות, מר מורטהי,‬
‫אין מרפא למחלה הזאת עדיין.‬
‫למעשה, רופאים בכל רחבי העולם מנסים להבין את הפרעת הזהות הדיסוציאטיבית.‬
‫אבל ברוב המקרים,‬
‫טיפול פסיכולוגי ארוך טווח עוזר מאוד,‬
‫ואני חושב שעלינו להתחיל בכך עם אבינש בהקדם האפשרי.‬
‫אני לא יודע כמה זמן זה ייקח,‬
‫אבל נוכל רק לנסות.‬
‫אשאיר את התיקים שלנו במכונית.‬
‫אדוני, סוג הדם של פריטפאל סינג הוא איי פלוס.‬
‫ושרידי הדם על העט הם או פלוס.‬
‫זה בטח הדם של הרוצח.‬
‫או פלוס הוא נפוץ מאוד.‬
‫דוח דנ"א?‬
‫הוא מוכן, אדוני. אכין לך עותק.‬
‫הפקקים בדלהי אינסופיים, אדוני.‬
‫אדוני, הכול נראה בסדר, אבל דבר אחד לא מובן לי.‬
‫קיבלנו את דוח הדנ"א,‬
‫אבל למי נשווה אותו?‬
‫אין לנו שום חשוד.‬
‫במילים פשוטות...‬
‫החתן מוכן עם החופה, אבל אין כלה.‬
‫אדוני, אלך לבדוק מה הבעיה.‬
‫תגביה את זה.‬
‫- כמו שצריך. שיהיה כמו שצריך. - כן.‬
‫תזדרזו.‬
‫- אדון. - מה הבעיה?‬
‫זה אמור להיעשות בלילה.‬
‫תראה איזה פקק תנועה יצרת.‬
‫כמעט סיימנו.‬
‫- תחזור לשם. - זה ידוע לי, אחי.‬
‫אם יש אישה הרה בפקק,‬
‫היא תלד את הילד כאן ועכשיו.‬
‫קדימה, תזיז את המכונית.‬
‫אדוני המפכ"ל, אתה לא יודע לקרוא?‬
‫זה יום ההולדת שלו.‬
‫תחגגו יום הולדת בבית!‬
‫גם את העוגה תפרסו בכביש?‬
‫נכון מאוד. תעצור אותנו?‬
‫- עכשיו, תסתלק. - תפסיק לדחוף.‬
‫תתחפף. אחרת אתלה אותך עם הכרזה!‬
‫- תטפלו בו. - הייתי מנומס...‬
‫- אל תיגע בי. - קדימה. תקשיב לי.‬
‫אדוני...‬
‫תלך אחורה.‬
‫- כמעט סיימנו. - תסתלק.‬
‫תניח לי.‬
‫קדימה.‬
‫בחור, זה אגף פשיעה. כדאי שתלך.‬
‫- איך אתה מעז לגעת בשוטר? - סליחה, אדוני.‬
‫- איך העזת? - אדוני, בטעות!‬
‫- תעשה את זה שוב? - לא, אדוני. סליחה.‬
‫- תעשה את זה שוב? - זו אשמתי. זה לא יקרה שוב.‬
‫תעוף מכאן.‬
‫תתחפף!‬
‫בוא הנה. די!‬
‫- אדוני... - תתחפף מכאן, מניאק.‬
‫היי, לכבות את הטלפון.‬
‫אפשר לדבר?‬
‫על אמש.‬
‫בואי פשוט נדבר על זה.‬
‫בואי נפרוק את זה.‬
‫אני מצטערת מאוד על מה שקרה אמש.‬
‫נטשה, אבל האמת היא...‬
‫אני לא מצטערת על מה שקרה אמש.‬
‫ביי.‬
‫אדוני, לא התקשרת אליהם?‬
‫בני, הם לא יבואו.‬
‫הם עסוקים.‬
‫אבל אני פה איתך.‬
‫אל תדאג.‬
‫אנחנו ניהנה מחופשת הקיץ הזאת.‬
‫מר מורטהי, באתי להודיע לך שאני עובר לבוסטון בשבוע הבא.‬
‫מעתה ואילך, רופא אחר יקיים את המפגשים של אבינש.‬
‫אני תמיד זמין.‬
‫אתה רק צריך להתקשר אליי אם תצטרך אותי.‬
‫ואלה הסיכומים מהמפגשים של אבינש.‬
‫תודה, ד"ר.‬
‫מה קרה? אימא שלך לא באה לאסוף אותך?‬
‫הכנתי מזנון שלם רק בשבילך.‬
‫אין לך משפחה?‬
‫מעניין מתי אפטר ממנו.‬
‫אבינש!‬
‫ראית מה אבינש עמד לעשות?‬
‫אבל עצרתי אותו.‬
‫עצרתי אותו.‬
‫התאבדות?‬
‫מר מורטהי, אבינש לעולם לא יוכל להתמודד עם הבדידות הזאת.‬
‫הוא עלול לנסות שוב.‬
‫אני חושב שאבינש זקוק לג'יי כעת יותר מתמיד,‬
‫כי הוא היחיד שמכיר את אבינש טוב מכול.‬
‫אני חש שצריך לאפשר לג'יי להיות איתו כעת,‬
‫עד שאבינש יתייצב נפשית.‬
‫זה כל מה שאוכל לומר.‬
‫בהחלט, ד"ר.‬
‫איך אבינש קורא לך?‬
‫מר מורטהי. אני בכל זאת המנהל.‬
‫אבל אתה לא המנהל שלי.‬
‫אז איך עליי לקרוא לך?‬
‫תגיד לי אתה.‬
‫פנה שמאלה בעוד קילומטר אל שיב טילה.‬
‫טוב, אבהה, תקשיבי.‬
‫ג'ודפור במרחק 20 ק"מ מכאן.‬
‫יש תחנת דלק בדרך.‬
‫מייד אחריה יש פנייה שמאלה שאתן חייבות לפנות בה.‬
‫זה ייקח אתכן ישירות לשיב טילה.‬
‫חשוב מאוד שלא תפספסו את הפנייה.‬
‫אם תפספסו אותה, ניאלץ לנסוע לג'ודפור,‬
‫ולא תהיה לנו שום הזדמנות שם, טוב?‬
‫תאמרי לנטשה בדיוק את מה שאומר לך.‬
‫את יודעת מה הבעיה של בני האדם?‬
‫אנחנו חושבים יותר מדי.‬
‫כשלא חושבים, פשוט זורמים עם החיים.‬
‫דברים מופלאים מתחילים לקרות.‬
‫כך שאין חרטות.‬
‫תביטי רק קדימה.‬
‫תחיי את הרגע.‬
‫תיהני.‬
‫כי חיים רק פעם אחת, נכון?‬
‫את חושבת שהרגע הזה יחזור בחיינו?‬
‫פנה שמאלה בפנייה הבאה בעוד 500 מטרים.‬
‫אבהה, נותרו רק 500 מטרים כעת.‬
‫נטשה, תפני בפנייה הבאה שמאלה. אני מכירה מקום.‬
‫בדרך כלל אין שם אף אחד.‬
‫נטשה, פשוט תפני שמאלה.‬
‫פשוט תעשי את זה.‬
‫תעשי את זה, בבקשה.‬
‫היי... בואי.‬
‫בואי.‬
‫לאן את הולכת?‬
‫מה?‬
‫ארת'י, מישהו בא.‬
‫ארת'י, בואי נלך מפה.‬
‫נו, תפתחי את זה.‬
‫בואי נלך למקום אחר. תני לי את החולצה שלי.‬
‫תפתחי את זה! למה את עומדת שם?‬
‫תפתחי את הדבר הארור הזה!‬
‫ארת'י, תפתחי את ה...‬
‫אתה?‬
‫אתמול היית...‬
‫ארת'י, את מכירה אותו?‬
‫תגידי לי משהו! תאמרי משהו!‬
‫מה לעזאזל?‬
‫מה לעזאזל קורה?‬
‫מה קורה פה? זו בדיחה כלשהי?‬
‫מי האיש הזה?‬
‫אבהה, אחרי הרצח הזה,‬
‫המשטרה תעשה ככל יכולתה לעצור את הרוצח.‬
‫ועכשיו, אוביל אותה אל הרוצח.‬
‫הפעם אשאיר בזירת הרצח רמז על החוטף.‬
‫הצליעה שלו.‬
‫ברגע שזה ייעשה, המשטרה תרדוף אחריו.‬
‫מה אתה רוצה? אתה רוצה כסף?‬
‫אתה רוצה כסף?‬
‫מה קורה?‬
‫ארת'י, תעשי משהו בבקשה. תפתחי את זה!‬
‫מה הבעיה שלך? ארת'י, תפתחי את זה!‬
‫מה את עושה עם הטלפון שלי? למה את מצלמת אותי?‬
‫תפתחי את הדבר הארור הזה!‬
‫ארת'י!‬
‫ארת'י, תפתחי את זה! מה לעזאזל את עושה?‬
‫מה ל...‬
‫מה הוא עושה? מה לעזאזל?‬
‫אלוהים. בבקשה.‬
‫תפסיק. אלוהים!‬
‫הצילו! ארת'י, תעצרי אותו.‬
‫ארת'י, תעצרי את זה!‬
‫הצילו!‬
‫מה עשיתי, ארת'י? תפתחי את זה בבקשה!‬
‫לעזאזל!‬
‫אלוהים.‬
‫מי הוא? תפתחי את זה. בבקשה!‬
‫ארת'י, בבקשה... תעצרי אותו. ארת'י, תעצרי, אותו, בבקשה!‬
‫בבקשה אל תעשה את זה. מה אתה רוצה?‬
‫בבקשה, רק תגיד לי מה אתה רוצה!‬
‫תפסיק בבקשה. אל תעשה את זה.‬
‫ארת'י!‬
‫מה עשיתי לך?‬
‫ארת'י! הצילו!‬
‫הצילו!‬
‫תפסיקו בבקשה.‬
‫לא!‬
‫ארת'י!‬
‫שולח...‬
‫ג'ודפור - דלהי‬
‫נטשה, תנסי להבין. ואם מישהו יתפוס אותנו?‬
‫אבל לא אמרת שהתלמידים יחזרו רק בעוד יום או יומיים?‬
‫- כן, אבל המורים פה. - אבל הם בטח בחדריהם, נכון?‬
‫בוא, אבינש, נהיה הרפתקנים קצת.‬
‫דברי בשקט, בבקשה.‬
‫כולכם גרים פה ביחד?‬
‫כן.‬
‫אפשר ללכת עכשיו?‬
‫חכה. בוא נשב קצת.‬
‫רק הגענו.‬
‫מה קורה פה?‬
‫מה קורה?‬
‫מי הנערה הזאת?‬
‫ומה היא עושה בפנימייה?‬
‫אדוני, היא רצתה לראות את הפנימייה.‬
‫והכנסת אותה פנימה?‬
‫אתה יודע מה עשית?‬
‫ואת? מה שמך?‬
‫- נטשה, אדוני. - איפה את גרה?‬
‫אני מדלהי.‬
‫אז באת מדלהי לנייניטאל בשביל זה?‬
‫- לא ולא, אדוני... - בואו איתי, שניכם.‬
‫- אדוני, אני מצטערת. - בואו איתי!‬
‫אדוני, אני ממש מצטערת.‬
‫אדוני, בבקשה. סליחה.‬
‫איך העזת להתנהג כך בפנימייה?‬
‫אבינש, אתה תשלם על זה.‬
‫- לא תשכח את היום הזה. - אדוני, לא...‬
‫חסר בושה. וכן, מה שמך?‬
‫- נטשה. - מה שמך המלא?‬
‫נטשה גרוואל.‬
‫גרוואל. תני לי את המספר של אביך.‬
‫אדוני, אני ממש מצטערת.‬
‫זו לא אשמתי.‬
‫הוא זה שהביא אותי לפנימייה.‬
‫הוא הביא אותי לכאן להראות לי את החדר.‬
‫הוא זה ש...‬
‫אדוני, הוא נישק אותי.‬
‫תודה לאל שעצרת אותנו.‬
‫הוא לא הפסיק.‬
‫הוא נגע בי פה ושם...‬
‫אדוני, הרגשתי מאוד לא נעים.‬
‫אני רוצה ללכת הביתה, אדוני.‬
‫גובינד.‬
‫גובינד!‬
‫- כן, אדוני. - תסיע אותה הביתה.‬
‫- בבקשה, אדוני... - לכי.‬
‫לכי הביתה.‬
‫זה מנוגד לגמרי לחוקי הפנימייה.‬
‫הוא צריך להיענש.‬
‫מר מאהרה, אינך חושב שצריך לחכות למר מורטהי?‬
‫לא. כלל לא.‬
‫אני חושב שמר מורטהי היה באותה דעה.‬
‫אבינש, בוא הנה.‬
‫אני מדבר אליך. בוא הנה.‬
‫עכשיו אתה נבוך?‬
‫אבינש, אני לא עומד להעניש אותך.‬
‫אתה תעניש את עצמך.‬
‫תסטור לפניך.‬
‫מה אמרתי?‬
‫אבינש, תסטור לפניך!‬
‫חזק יותר.‬
‫אבינש, חזק יותר.‬
‫חזק יותר!‬
‫קטגודם‬
‫תרגום כתוביות: תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות רינת זוהר-מנחם‬