‫את רואה משהו?‬
‫לא, אחותי.‬
‫תבדקי בכל כיוון עם הפנס.‬
‫סיה... מותק. את בסדר?‬
‫אחותי, חשוך פה מאוד.‬
‫אני מפחדת.‬
‫תקשיבי, סיה,‬
‫את הילדה הכי חזקה ואמיצה שאני מכירה, טוב?‬
‫הפעם צריך להתקדם עוד קצת הלאה.‬
‫בבקשה...‬
‫רק עוד קצת הלאה, טוב?‬
‫אני יודעת שאת מפחדת.‬
‫- אבל את רוצה ללכת הביתה, נכון, סיה? - טוב.‬
‫סיה, פעם אחת אחרונה.‬
‫סיה.‬
‫סיה?‬
‫סיה. את בסדר?‬
‫סיה, את רואה משהו?‬
‫אחותי!‬
‫כן? תגידי לי.‬
‫נכנס אור מבחוץ!‬
‫הצילו!‬
‫תעזרו לנו!‬
‫אנחנו פה! אימא!‬
‫הצילו!‬
‫לנשום אל הצללים‬
‫אגף פשיעה‬
‫אדוני, חייב להיות חוט מקשר בין שני הקורבנות.‬
‫או שאולי אין שום קשר, והם רוצחים אנשים באקראי.‬
‫לא, אין פה שום דבר אקראי.‬
‫מי שעשה את זה, תכנן בקפדנות רבה את הרציחות.‬
‫והחוט המקשר הוא הרוצח עצמו.‬
‫אני חושב‬
‫שהקורבנות לא הכירו זה את זה,‬
‫אבל הרוצח... הוא הכיר את שניהם.‬
‫ייתכן.‬
‫אם הרוצח הוא החוט המקשר, אז אולי נשווה בין שתי הרציחות?‬
‫פריטפאל סינג בראג'. מפחד מחיידקים.‬
‫הגופה נמצאה במזבלה.‬
‫נטשה גרוואל. במערכת יחסים עם דיביאנקה.‬
‫גופתה נמצאה באזור מרוחק בפאתי ג'ודפור.‬
‫פריטפאל סינג שפחד מחיידקים.‬
‫למה הוא הלך למזבלה?‬
‫מה זאת אומרת? הרוצח התגרה בו.‬
‫אז כעס... כעס היה הרגש‬
‫שנהפך לסיבת מותו של פריטפאל.‬
‫כעס‬
‫נטשה גרוואל...‬
‫שהייתה במערכת יחסים יציבה עם דיביאנקה.‬
‫לפתע, היא יוצאת לטיול דרכים‬
‫עם אישה זרה בלי להודיע לדיביאנקה.‬
‫הן בילו לילה במלון דרכים.‬
‫ולמחרת היא נמצאה ללא רוח חיים במקום מבודד.‬
‫עירומה למחצה. איך נכנה את זה?‬
‫תשוקה.‬
‫במקרה של נטשה, הרגש היה תשוקה.‬
‫כך שכן, זה לא רק הרוצח,‬
‫אלא שהחוט המקשר בין הקורבנות הוא הרגשות האלה.‬
‫אז, כביר, התאוריה שלי היא‬
‫שהרוצח משתמש בתכונות של הקורבנות הללו כאמצעי‬
‫לעורר ולשחרר את הרגשות הכמוסים שלהם.‬
‫רגשות תשוקה וכעס.‬
‫כמו שאמרתי, זו תאוריה.‬
‫אם זה נכון,‬
‫הרוצח משחק ברגשות.‬
‫אם זה יימשך, מה יהיה הרגש הבא?‬
‫המוסד למדעי הרפואה ולמחקר בדלהי‬
‫תחתום פה. תזדרז.‬
‫אנגד פנדיט!‬
‫זה המבחן הכי קשה.‬
‫- אנגד פנדיט. - איפה הוא?‬
‫הוא פה, אדוני.‬
‫גש בבקשה. אני מודה לך שאתה פה.‬
‫אחרת הייתי צריך למסור אישית את המסמך לביתך.‬
‫תעודה מזהה. תחתום פה.‬
‫הימאנשו ג'אין.‬
‫- הימאנשו ג'אין. - אני פה, אדוני.‬
‫אנגד. איפה היית?‬
‫אנגד.‬
‫אתה בסדר?‬
‫אבינש סבהארוול.‬
‫למה אתם מתעכבים כל כך? אי אפשר להזדרז?‬
‫אחי, נראה שכל אלה סרטים כחולים.‬
‫- אין לך סרטי פעולה? - הימאנשו.‬
‫אחי, זה גם סוג של סרט פעולה! בואו נצפה בו.‬
‫ממזר...‬
‫גם פה אתה לומד.‬
‫צפיתי בזה כבר שלוש פעמים.‬
‫למה אתה לומד אנטומיה,‬
‫כשזה מוקרן מולך?‬
‫תצפה בזה כמה שבא לך. אני לא מעוניין.‬
‫היי, תזוז הצידה, אני לא רואה.‬
‫היי, תקשיב...‬
‫חשבתי להתמחות בפסיכולוגיה, כמו שאמרת,‬
‫ולהיות פסיכיאטר.‬
‫רעיון מעולה.‬
‫- נכון? - רעיון מעולה.‬
‫תשמע, נפתח יחד מרפאה.‬
‫מרפאת סבהארוול-ג'אין.‬
‫המוח שלך, המראה הטוב שלי, והכסף של אבי!‬
‫נצליח מאוד, אחי!‬
‫ונעסיק את אנגד כרוקח. זה יהיה מושלם!‬
‫ויהוסט בית מרקחת אנגד פנדיט‬
‫בית מרקחת פנדיט‬
‫בית מרקחת פנדיט בית מרקחת וחנות נוחות‬
‫אדוני, תקליד קוד סודי.‬
‫תודה.‬
‫בהולה.‬
‫תבדוק אם הם באים או לא.‬
‫אני זקוק לתרופה הזאת.‬
‫למדתי במכללה עם אנגד פנדיט.‬
‫היה לי מפגש קצר עם נטשה.‬
‫פריטפאל סינג...‬
‫חייב להיות קשר גם אליו שאיני זוכר.‬
‫והחוטף הזה...‬
‫אני בטוח שאני מכיר גם אותו.‬
‫אבהה, נראה שהכול קשור לעבר שלי.‬
‫אולי זה מישהו שפגעתי בו...‬
‫אולי מישהו שהאנשים האלה פגעו בו.‬
‫והוא נוקם איכשהו דרכנו.‬
‫סליחה, אדוני.‬
‫ניסיתי לצלצל, אבל הטלפון שלך לא היה זמין.‬
‫הייתי במרתף ואין שם רשת.‬
‫שכחת את התרופה שלך במכונית.‬
‫חלפנו פה וחשבנו שנקפיץ את זה.‬
‫אדוני, אפשר להשתמש רגע בשירותים שלך?‬
‫זה דחוף קצת.‬
‫בטח.‬
‫וואו...‬
‫איזה בית גדול... ממש נחמד, אדוני.‬
‫תודה.‬
‫- מותר... - כן!‬
‫זה בטח המרתף שהזכרת?‬
‫ג'יי-פי, שכחתי לשאול אותך.‬
‫יש עדכון לגבי השפתון?‬
‫לא, אדוני.‬
‫סרקנו את כל המאגר המשטרתי.‬
‫אבל טביעות האצבעות עליו לא תאמו לאיש.‬
‫אדוני...‬
‫המרתף דומה למה שרואים בסרטים הודיים?‬
‫עם נורה אחת... שמרצדת?‬
‫רצפת עץ חורקת...‬
‫ונבל שנכנס עם סכין!‬
‫ראיתי את זה רק בסרטים...‬
‫מעולם לא במציאות.‬
‫תסמוך עליי, זה ממש לא כזה כיף.‬
‫אבל, אדוני, תמיד רציתי לראות מרתף.‬
‫לא הסתקרנת כל כך לראות את המצודה האדומה!‬
‫אדוני...‬
‫אני יכול...‬
‫אעיף רק מבט קצר.‬
‫אז... אולי בפעם אחרת.‬
‫טוב, אנחנו באים.‬
‫אדוני, החברה של נטשה, דיביאנקה,‬
‫נמצאת במשרד. מר כביר מגיע עוד מעט.‬
‫אם תרצה להצטרף אלינו...‬
‫או... שתיקח את הזמן, אין בעיה.‬
‫להתראות, אדוני.‬
‫בוא נלך.‬
‫- התרופות... - כן, סליחה, אדוני.‬
‫בוא. נלך.‬
‫אל תדאג, אדוני.‬
‫- זה בסדר. - אנחנו נסתדר.‬
‫אדוני, לא היה לי מושג שנטשה בדרכה לג'ופדור,‬
‫ועוד ברכב.‬
‫מתי דיברת איתה לאחרונה?‬
‫ביום שישי בערב...‬
‫התקשרתי אליה להודיע לה שהצילומים שלי התארכו ביומיים.‬
‫ומה הייתה תגובתה?‬
‫כלומר, היא אמרה לך משהו כשסיפרת לה?‬
‫היא נשמעה מאוכזבת.‬
‫היא אמרה, "את עסוקה מדי בשבילי, אין לך זמן אליי."‬
‫ידוע לך משהו על התמונות האלה?‬
‫משהו לגבי הגברת שבמכונית?‬
‫לא, אדוני. הן לא ברורות.‬
‫היא אמרה לך משהו על ארת'י?‬
‫כן, אדוני. באותו לילה שדיברנו בפעם האחרונה.‬
‫היא אמרה לי שהיא פגשה בלוגרית של אוכל‬
‫שמחפשת צלם לכתבה שלה.‬
‫והיא שקלה את מועמדותה של נטשה לתפקיד. היא התלהבה מזה מאוד.‬
‫היה דיבור על נסיעה שלהן לאנשהו?‬
‫כן, בדלהי והסביבה.‬
‫אבל ממש לא ג'ודפור.‬
‫האם היה... ביניהן...‬
‫לא, אדוני. נטשה לא הייתה טיפוס כזה.‬
‫כלומר... אם...‬
‫נטשה לא הייתה טיפוס כזה.‬
‫היינו בקשר מחייב, אדוני.‬
‫היא לעולם לא הייתה בוגדת בי...‬
‫אבל מצאנו...‬
‫באחד הסרטים היא נראית עירומה למחצה.‬
‫כל זה לא מובן לי.‬
‫אני לא...‬
‫היה לה ריב עם מישהו?‬
‫בעיה עם מישהו? עם קרוב...‬
‫- או חבר? - לא.‬
‫היא הייתה בנאדם מדהים.‬
‫כולם אהבו אותה. אני אהבתי אותה.‬
‫איך מישהו יכול לעשות דבר כזה?‬
‫ובאכזריות כזו.‬
‫במיוחד מול כל העולם.‬
‫כולם מדברים על זה.‬
‫זה נהיה ויראלי. כלומר ממש...‬
‫- אני מצטערת... - לא, די.‬
‫אני מצטער שאת עוברת את זה.‬
‫אבל זה יעזור לנו למצוא את מי שעשה את זה.‬
‫אעשה ככל יכולתי.‬
‫אנחנו נתפוס את הרוצח הארור.‬
‫זה הכול. קחו את הגברת הביתה בבקשה.‬
‫- תודה. - תשמרי על עצמך.‬
‫ברכות.‬
‫עברת את מבחני הקבלה. זו בשורה נהדרת, אבינש.‬
‫כל החלומות שהיו לי בעבורך...‬
‫אני רואה אותם מתגשמים כעת.‬
‫באמת כל הכבוד.‬
‫אז...‬
‫הרגע הגיע לבסוף.‬
‫כן, אדוני.‬
‫אתגעגע אליך, אדוני.‬
‫דלהי.‬
‫לא, אבא.‬
‫אני לא רוצה לעזוב אותך וללכת.‬
‫למה אבינש תמיד מחליט?‬
‫למה הוא לא יכול להישאר פה?‬
‫בני, במוקדם או במאוחר, היום הזה היה מגיע.‬
‫לא אהיה איתך לעד.‬
‫לעולם אל תשכח כל מה שלימדתי אותך.‬
‫אתה החזק, תזכור זאת.‬
‫אבא...‬
‫תבוא לבקר אותי?‬
‫אשתדל, בני.‬
‫בכל פעם שתצטרך אותי,‬
‫תתקשר אליי.‬
‫אל תדאג לאבינש, אבא.‬
‫אני אדאג לו.‬
‫אגן עליו תמיד.‬
‫אדוני, אלה רק פרחים, לא טלפונים. תבחר.‬
‫הם יאהבו כל מה שתבחר.‬
‫יום הולדת שמח‬
‫יום הולדת למגנה‬
‫יום הולדת שמח‬
‫יום הולדת שמח, מגנה. תבורכי.‬
‫שלום.‬
‫- יום הולדת שמח... - תודה.‬
‫כמה נחמד מצדך.‬
‫- את... - מה?‬
‫תמשיכי במסיבה שלך.‬
‫- נתראה. - סליחה. מה הכוונה?‬
‫פשוט לא נוח לי.‬
‫- איתי? זה עצוב! - לא... לא התכוונתי...‬
‫אני פשוט לא משתלב.‬
‫- שאנקי! - כן, אני בא.‬
‫בוא הנה.‬
‫- כן! - שאנקי, תכיר את כביר.‬
‫- שלום. - כביר, זה שאנקי.‬
‫- הוא אורח שלנו. שירגיש בנוח. - כן.‬
‫איך אתה יכול פשוט לעזוב וכזה?‬
‫לא הוגן. בוא.‬
‫תמזוג כוס גדולה.‬
‫לא משנה של מי יום ההולדת, רק אני משלם.‬
‫אדוני, המשטרה בטח תוכל לאפיין‬
‫כל אחד רק לפי המראה, נכון?‬
‫אני בטוחה.‬
‫זה לא נכון...‬
‫הוא נועץ בך מבט מרגע שהגעת...‬
‫גנב שדכנים!‬
‫אל תשפוט לפי הפרצוף שלו, קיי.‬
‫הוא נראה כמו ראמה אבל הוא רוואנה.‬
‫בואו לא נעליב את מר קאנה,‬
‫שמחזיק בתואר רוואנה במשרד שלנו.‬
‫זה הבוס שלנו. תסתכל עליו.‬
‫חכה ותראה...‬
‫עוד כמה משקאות, עשרת הראשים של רוואנה יצוצו.‬
‫כן, משקה לכל ראש.‬
‫זה המשקה השלישי שלו, אז זה בטח אגו.‬
‫כעס ברביעי. וחמדנות בחמישי.‬
‫ובטח תשוקה עד המשקה השישי. שאנקי, כדאי שתיזהר!‬
‫תלך להביא עוד בירה.‬
‫ראיתי שהוא נועץ בך מבטים.‬
‫גם בך הוא הביט, טוב?‬
‫- נו, באמת... - ראיתי את מבטו פעמים רבות.‬
‫- סליחה... - אני יודע.‬
‫ויהוסט - תמונות כעס תשוקה רוואנה‬
‫חשיבות עשרת הראשים של רוואנה‬
‫תשוקה - כעס - פחד - אגו - תלות - אשליה‬
‫אטימות - גאווה - אנוכיות - בגידה‬
‫פראקאש, תפגוש אותי במשרד בעוד שעה עם הצוות.‬
‫אחי, לא הכרנו.‬
‫אינדר קאנה. אני הבוס פה.‬
‫כביר סוואנט. נעים מאוד.‬
‫אתה האיש שהציל אותה מירי.‬
‫אם לדבר בכנות, היית צריך לתת לו לירות בה.‬
‫אסור לי להגיד את זה, אבל אחרי הכול, היא נטל.‬
‫נאלצתי להתקין למענה רמפה,‬
‫עליי לחשוב פעמיים לפני שאני מתבדח על נכים.‬
‫היו צריכים לירות בה אז!‬
‫היא ממילא חסרת תועלת... אם אתה מבין אותי...‬
‫הוא סטר לי!‬
‫לכל הרוחות...‬
‫אתה חושב שתעשה מה שבא לך כי אתה שוטר?‬
‫אתה לא יודע מי אני!‬
‫אמרתי לך שאני לא משתלב.‬
‫מגורים סבהאש נאגאר‬
‫גופה מעוכה ומכוסה באשפה רוואנה‬
‫טוב, זו מחשבה.‬
‫תושבי הודו שואבים לרוב השראה מהאלים שלהם.‬
‫לדת יש חלק ניכר בחיינו.‬
‫רוואנה היה גאון.‬
‫אולי הרוצח חושב שגם הוא גאון?‬
‫לכן הוא משוויץ.‬
‫זה סביר.‬
‫אבל, אדוני, לרוואנה יש עשרה ראשים,‬
‫אז מה שאתה אומר זה שצפויות עוד שמונה רציחות?‬
‫בדיוק.‬
‫בכל ראש יש רגש, שמייצג חולשה של רוואנה.‬
‫כעס. תשוקה. כעת נותרו שמונה.‬
‫אולי הרוצח מנסה לתת דוגמה.‬
‫אתם יודעים, כמו...‬
‫לרצוח את הרוואנה שבך ולמצוא את האל!‬
‫אבל זאת לא הפילוסופיה שעומדת מאחורי עשרת הראשים של רוואנה.‬
‫בעיני רוואנה, הראשים האלה הם החוזק שלו, לא החולשה.‬
‫ולפיכך, אדם שלם!‬
‫טוב, המיתולוגיה פתוחה לפרשנות, כביר.‬
‫אתה יודע שסוגדים לרוואנה במקומות רבים?‬
‫לא...‬
‫הרוצח לא יעצור.‬
‫ועכשיו, משידוע לנו על הפילוסופיה של רוואנה...‬
‫הוא בהחלט לא יעצור.‬
‫אני חושב שפיצחת את זה, כביר.‬
‫מה שזה יהיה...‬
‫זו רק מחשבה.‬
‫אני חושב שצריך להביט בזה מנקודת מבט רעננה, מהשקפה חדשה.‬
‫ורבותיי, בואו נשאיר את הדיון הזה בינינו.‬
‫כמובן, אדוני.‬
‫שיחה נכנסת מגנה‬
‫אז בעיקרון, יהיו עוד שמונה מקרים, ואין לנו מושג מי או מה כעת.‬
‫אם אנחנו צודקים או טועים,‬
‫- נגלה ברצח הבא. - למה לנו לאפשר עוד רצח?‬
‫ארצה לצפות שוב בסרטונים.‬
‫כן, אדוני.‬
‫תסלחו לי.‬
‫- הלו. - מה קרה עם קאנה, כביר?‬
‫הוא אומר שסטרת לו בלי התראה.‬
‫בגלל בדיחה טיפשית שלו.‬
‫אני...‬
‫איבדתי את העשתונות, סליחה.‬
‫כביר, זה לא מקובל.‬
‫לא משנה איך הוא, הוא הבוס הדפוק שלי.‬
‫עכשיו הוא מטפס עליי.‬
‫יש גבול לאימפולסיביות. גם קודם לכן, אתה...‬
‫אני מצטערת.‬
‫- לא התכוונתי... - לא. אני מצטער.‬
‫הלו?‬
‫- מה קרה? - מספיק.‬
‫- למה מספיק? - מה למה?‬
‫ידעת שיש 52 סוגי נשיקות?‬
‫כמו חפיסת קלפים.‬
‫ואנחנו ניסינו רק כמה.‬
‫אימא צעקה עליי.‬
‫- בבקשה אל תעשי את זה... - בוא נלך.‬
‫ישבתי יותר משעה בפקקים כדי להגיע לכאן...‬
‫מגיע לי פיצוי לפחות על הדלק.‬
‫כן, ממש!‬
‫- הרבצת לי הרגע? - נכון.‬
‫- אתה... - את...‬
‫אמרתי לך לא להיכנס לזה.‬
‫עכשיו תסתום את הפה ובוא נלך.‬
‫- תניע את האופנוע. - לא מוכן.‬
‫אלך בעצמי.‬
‫קודם תני לי נשיקה.‬
‫- נו. - בסדר, על הלחי...‬
‫על הלחי בבקשה.‬
‫אידיוט.‬
‫אנחנו תקועות פה!‬
‫הצילו...‬
‫תצילו אותנו!‬
‫תעזרו בבקשה!‬
‫אנחנו תקועות פה!‬
‫הייתי צעיר ולא התמודדתי עם האתגרים שהחיים הציבו בדרכי.‬
‫תחילה עשיתי טעות אחת,‬
‫אחר כך עוד טעות לתיקון הראשונה.‬
‫ואז עוד אחת ועוד אחת...‬
‫המשכתי לטעות.‬
‫קודם סירופ לשיעול, אחריו חשיש, קוקאין...‬
‫ואז הרואין.‬
‫במשך שבע שנים הייתי מכור פעיל לסמים.‬
‫וכנראה עדיין הייתי כזה אלמלא מצאתי את המסגרת הזאת.‬
‫אלמלא מצאתי את כולכם.‬
‫ותודה לחונכת שלי, שבזכותה אני יושב פה היום.‬
‫אני פיכח מזה שנתיים, תשעה חודשים ושבעה ימים.‬
‫אבל מי סופר?‬
‫תודה.‬
‫זהירות.‬
‫זהירות. תשימי פה רגל.‬
‫לאט. בואי הנה.‬
‫בואי.‬
‫את בסדר?‬
‫אני לא רוצה להיכנס בחזרה לשם.‬
‫- אין שם אף אחד. - אני יודעת...‬
‫לא נחזור, טוב?‬
‫סיה, תקשיבי לי היטב,‬
‫בפעם הבאה, לפני שהוא יבוא,‬
‫אתן לך תרופה אחת.‬
‫זה כדור שלי נגד אלרגיה.‬
‫הוא יגרום לך להרגיש ישנונית.‬
‫ואז אתעקש שהוא ייקח אותך לבית החולים.‬
‫וברגע שנגיע לבית החולים,‬
‫נברח.‬
‫ואם הדוד הרע ייקח אותי ואותך לא?‬
‫- את יודעת לקפל צפרדע מנייר? - כן.‬
‫אלמד אותך.‬
‫קודם כול לוקחים את הנייר...‬
‫דוד רע‬
‫תולשים אותו.‬
‫תגידי לי, מה הצבע החביב עלייך?‬
‫סגול.‬
‫סגול הוא הצבע החביב עלייך.‬
‫- כן. - אבל כתבתי בצבע אחר.‬
‫נחטפנו. האיש שאיתנו הוא החוטף.‬
‫תתקשרו בבקשה למשטרה. הצילו.‬
‫טוב? עכשיו אלמד אותך.‬
‫קודם, מקפלים את הנייר לשניים.‬
‫אחר כך מקפלים שני משולשים גדולים.‬
‫- מה עושים? - שני משולשים גדולים.‬
‫מקפלים שוב משולש.‬
‫וכמה קיפולים אחרונים.‬
‫ואז תוחבים פנימה...‬
‫- לאן תוחבים? - פנימה.‬
‫מוכן.‬
‫את יודעת מה?‬
‫הצפרדע יכולה לקפוץ גם על הראש שלך.‬
‫מצא חן בעינייך? תלכי לשחק.‬
‫אהבתי. תודה.‬
‫יש פגמים שהופכים אותנו למושכים יותר.‬
‫גודו, מה זה?‬
‫הביטולים של הרגע האחרון ממש מעצבנים.‬
‫ובתזמון ממש גרוע!‬
‫ידעת שאני צריכה לשלוח כסף לאלן.‬
‫בסדר. טוב.‬
‫שלום.‬
‫אני שירלי.‬
‫אני יודע.‬
‫מגניב.‬
‫אני פנויה עכשיו.‬
‫פנויה, לא במובן הזה.‬
‫הזמן שלי שווה כסף.‬
‫כמה...‬
‫כמה זמן?‬
‫תלוי בך.‬
‫שתיים...‬
‫שעתיים?‬
‫סגור.‬
‫היי.‬
‫זה יותר מדי.‬
‫מגניב. בוא נלך.‬
‫מלון‬
‫- כמה זה יעלה? - 2,200 רופי.‬
‫בוא.‬
‫בירה?‬
‫זו פעם ראשונה?‬
‫אל תדאג.‬
‫בוא נדבר, טוב?‬
‫סרטים? מזג אוויר?‬
‫פוליטיקה?‬
‫ספורט?‬
‫מוצא חן בעיניך?‬
‫הוא החביב עליי.‬
‫מה שמך?‬
‫ג'יי...‬
‫ג'יי בקיצור?‬
‫ג'יי.‬
‫טוב. ג'יי.‬
‫תרצה לאכול משהו?‬
‫את מכינה?‬
‫ג'יי!‬
‫איך היה?‬
‫- תשחרר. זה מבחן אחרון! - אני רע בתרשימים.‬
‫זה נגמר.‬
‫אני רע בתרשימים.‬
‫בואו נבין את שאלה 17...‬
‫אני בטוח שהצלחת.‬
‫גם אני, לא הצלחתי לפתור את שאלה 17.‬
‫- אנגד. מה קרה? - תבוא למסיבה, כן?‬
‫זה פרצוף המבחן האחרון שלו!‬
‫לא הלך לי טוב במבחנים.‬
‫אני עומד להיכשל.‬
‫איך אספר למשפחה שלי?‬
‫אקבל מקסימום 25 או 30.‬
‫אתה חושב יותר מדי.‬
‫יש מבחן חוזר באוגוסט. תבוא איתי, נמלא טופס.‬
‫ראית את אוגוסט?‬
‫מי ראה את אוגוסט?‬
‫תנסו להבין.‬
‫ברגע שאגיע הביתה,‬
‫אבי יבין מהפרצוף שלי שמשהו לא כשורה!‬
‫- טוב. תשמע! אנגד! - בוא נערער...‬
‫יש לי סיבה לא לשמוח?‬
‫בני אנגד התקבל ללימודי רפואה.‬
‫אחי, זה יישמע נחמד,‬
‫ד"ר אנגד פנדיט, רופא מומחה.‬
‫ברגע שתהיה רופא, אני אפרוש.‬
‫אחי, תוכל לטפל גם באימא.‬
‫רופא בבית שלנו! מה עוד נבקש?‬
‫אנגד, אתה חייב להשקיע בלימודים.‬
‫יש לנו ציפיות רבות ממך.‬
‫הלו, גבר! אסור לשוטט פה.‬
‫תלך בבקשה.‬
‫הזמן לרמאויות חלף.‬
‫יש פה דפי תשובות. מה יש לעשות איתם?‬
‫אתה מקשיב?‬
‫הלו!‬
‫סיה לא מתעוררת. באמת. היא לא מתעוררת.‬
‫בוא הנה בבקשה. הלו.‬
‫אתה מקשיב?‬
‫סיה לא מתעוררת. באמת. היא לא מתעוררת.‬
‫הלו!‬
‫בוא בבקשה.‬
‫תקשיב...‬
‫תקשיב, יש פה מקרה חירום רפואי.‬
‫אני מנסה להעיר את סיה כבר כמה זמן, אבל היא לא מגיבה.‬
‫זה הלם היפוגליקמי.‬
‫אני נשמעת לתוכנית,‬
‫נותנת לה תרופה בזמן. לא יודעת...‬
‫הסוכר בדם צנח.‬
‫את תהיי בסדר.‬
‫תקשיב, זה נראה חמור מאוד. היא עלולה למות.‬
‫אני מצטרפת.‬
‫תקשיב, מישהו צריך להיות איתה כדי שהיא לא תשקע בתרדמת.‬
‫אני נשבעת, לא אעשה דבר.‬
‫בבקשה קח אותי איתך.‬
‫תשמע, סע מהר יותר.‬
‫אחרת רמת הסוכר תצנח עוד יותר. בבקשה...‬
‫בית חולים אס-קיי‬
‫אחותי, מתי נברח?‬
‫תרגום כתוביות: תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות: רינת זוהר-מנחם‬