EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Jeg har med frokosten din, herr Víctor.
TELEFON FRA UKJENT NUMMER
-Legg is på det og ro ned. -Hvem faen er dette?
Går du eller kjæresten din til Sivilgarden, dreper vi dere.
Begge to, samt tante Clara og Albas familie. Selv nevøen.
-Er dette en spøk? Det er ikke gøy! -Dette er ingen spøk.
Nå har du ett valg. Dra hjem til Madrid. Glem hva som skjedde.
-Hør på meg, din drittsekk… -Ta med deg dama di og dra.
Tirso.
-Hvordan går det med Toño? -Fortsatt på intensiven.
Og hvordan går det med deg?
Jeg så baren. Jeg kan rengjøre den.
-Det hadde vært fint. -Ja. Takk.
Jeg tar en røyk.
Bare en jævel hadde gjort noe sånt.
-Jeg vil ikke snakke om det. -Greit.
Men takk for at du kom.
-Toño er veldig glad i deg. -Og jeg er glad i ham.
Jeg er lei for det jeg sa, Alba. Jeg er en tosk.
Jeg oppførte meg som en egoistisk jævel. Jeg ber om unnskyldning.
Jeg vil ikke miste deg, selv om vi bare skulle forblitt venner.
Bruno er forøvrig heller ikke en dårlig mann.
Han er ikke like god som meg, da.
Jeg mener det.
Jeg vil bare det beste for deg.
Og ikke bekymre deg, for Toño kommer til å klare seg.
Om ikke annet, så er han iallfall sta.
-Veldig. -Veldig.
Da drar jeg og henter malingen.
Tirso.
Takk… for alt sammen.
Jeg sa at vi skal feste i Alicante, sant?
Bra uteliv, men det har ikke skjedd noe på tre byer nå.
-Kan vi ikke prøve i Murcia? -Nei. Jeg er sliten. Jeg vil hjem.
Jeg kan kjøre om du vil?
-Ja, la han kjøre. -Herlighet, for en drittvei.
Alicante er jo flott, sa jeg.
-Vet han hva bremseavstand er, eller? -Hva gjør han? Er han gal?
Opp med farta! Han er rett bak!
-Han dreper oss! -Skynd deg! Raskere!
Jævel!
-Vi har testresultatene, korporal. -Løytnant.
Lokalt politi fant denne telefonen der offeret ble overfalt.
Bra. De sa at vi bare måtte vente nå, men…
-Har han fått hvilt seg? -Ja, nå er han rolig.
-Løytnant. -Bruno.
-Noe nytt? -Nei.
-Jeg ringte deg i går kveld. -Ja, jeg beklager. Det er bare…
Jeg sovna. Jeg ville komme tilbake, men…
Løytnanten har noe å fortelle oss.
Vi har fått tilbake resultatet av DNA-prøvene.
Vi fant spor av sæd fra fire ulike menn.
Hva?
-Fra… Fra fire? -Vi fant en telefon ved åstedet.
Den tilhører en av guttene som plagde deg på puben.
De filma deg hele kvelden, Alba. De var som besatt av deg.
Så det var altså dem?
De hadde en WhatsApp-gruppe. Planen deres var klar.
De må ha blitt adskilt, og så sendt hverandre meldinger.
Jeg vil se den videoen.
-Nei. Det er bevismateriale. -Vær så snill.
Det er bevis, sa hun. Du får ikke se den.
Var det de som tagget ned baren?
Hvordan visste de at Toño var broren min? Jeg forstår ikke.
-Arresterer du dem? -Nå prøver vi bare å finne dem, ok?
Men vi holder dere informert.
UTGANG
Hei.
Min far kondolerer så mye.
Han kunne ikke komme, men kommer i begravelsen.
-Takk, Hugo. -Takk, vennen.
-Eloy. Eloy… -Vent.
Hva mener du med "slapp av"? Du skulle bare skremme dem.
Ta deg av det.
Gutter. Jacobo, Rubén, kan dere bli med meg?
-Sikker på at det går bra? -Ja, det gjør det.
Så fin du er i den kjolen.
-Kan du ikke styre deg? Faen, da. -Ikke ta på meg, ditt rasshøl.
Jævla hore.
Ja. Her. Her.
Hei! Du liker det, du?
Alba! Hva er det, vennen min?
-Vent. Notaren bør bli. -Hvorfor? Han er ferdig nå.
Jeg forstår ikke.
En endring av testamentet i siste liten er litt merkelig, Mariano?
Pappa var sta.
Han endra ikke testamentet på 40 år, og nå dette.
-Merkelig. -Nå roer vi oss ned.
Selv om Mercedes arvet aksjene, trenger ingenting å endre seg.
Hvilke ting?
Min fars gavmildhet mot deg betyr ikke at vi ikke styrer selskapet lenger.
-Ikke vær redd, Iván. -Det er ingen tvil om det.
Du vil med jevne mellomrom få din del av overskuddet.
Det er vel en diskusjon som passer på neste styremøte, tror dere ikke det?
Du tror at du er så smart, du?
Tante Mercedes har rett.
De folkene der ute kom for å vise respekt og kondolere.
-Vi tar det senere. -Det går fint.
Pappa!
Dette minner om en av bestefars små skøyerstreker, ikke sant?
Vi later som om familien er sammensveiset.
Vent, Mercedes.
Dette er en del av hans endelige testamente.
Víctor likte aldri det maleriet.
Men han kvitta seg aldri med det.
Bare Víctor vet…
…visste hva som var inni, bortsett fra meg.
Og nå også du.
Husker du da de erta meg på skolen? Du stilte alltid opp for meg.
Du slåss med dem alle, for å beskytte meg.
Og i tillegg tok du imot skjenn fra mamma
fordi du kom hjem med skitne klær og blåmerker.
Og nå skjer det igjen.
Taggingen var ikke ment for deg, Toño. Det var den ikke.
Hvorfor snakker du til ham som om han kan høre deg?
ROM 106
Du burde ta til fornuften og dra tilbake til Madrid.
Hvis du virkelig er glad i broren din, er det til hans beste.
For ham og for oss alle.
Den beste tartarbiffen jeg har spist i hele mitt liv.
-Angående avtalen… -Slapp av, Andrés.
Vi kommer dit. Likte kona di bilen?
Hun elsker den. Tusen takk, Víctor. Angående Emilio Solana…
-Hvordan går det? -Bra.
Er du sikker? Går det bra, egentlig?
-Jeg bør nok ikke dra. -Alba. Du…
Det går bra med Toño, Alba.
Du hørte hva legene sa. Miriam kan ta seg av ham.
-Ja, men om jeg blir… -Vi kan ikke bli, Alba!
Du må dra herfra. Det er best for deg, forstår du det?
Blir du her, blir alt bare verre for deg.
Vi må dra.
Bruno.
Hør på meg! Vær så snill, Bruno!
-Jeg vil helst ikke. -For faen, da.
-Stikker du av? -Er det alt du vil?
-Hva mener du? -Ikke kødd med meg.
Saken er klar. Jeg har ingenting å si deg.
-Se på deg, mann. -Hvordan skal jeg se ut?
Bare hør på meg, for faen. Det er meg!
Jeg har sagt unnskyld tusenvis av ganger. Hva mer kan jeg si?
Si at jeg ikke voldtok henne.
Du vil ikke høre sannheten. Du vil høre at du ikke ble med.
-Det var ikke sånn. Bruno… -Du lyver.
Jeg ble også overraska da du dukka opp og ville bli med.
Det var ikke din feil, Bruno. Det var ikke din feil.
Du var sørpe drita, ok?
Og det var mørkt. Du kjente ikke engang igjen Alba…
-Nei! -Du gjorde ikke det. Godta det!
-Jeg er ingen voldtektsmann! -Og du tror at jeg er det?
-Dere voldtok henne! -Nei, Bruno!
Få det inn i skallen din. Hun samtykket til det, ok?
Alba var like drita som oss andre, og vi bestemte oss for å gjøre det, sammen.
Fordi vi ville ha det gøy. For pokker, da!
Det er den jævla sannheten, selv om det gjør vondt.
For pokker, mann. Du er… Du er broren min, ok?
Jeg vil ikke se deg sånn. Jeg vet da faen hvordan vi fikser det.
Stikk.
-Hør på meg, Bruno. -Stikk.
-Ut! -Bruno.
-Stikk! Ut! -Bruno. Hei!
LYKKEN ER IKKE ET BESTEMMELSESSTED DEN ER EN LIVSSTIL
-Gi meg sekken din. -Greit.
Jeg lar dere være alene. Ha det.
-Jeg hørte at det gikk bra med broren din. -Ja, du…
Han kommer seg, men han er utenfor fare nå.
Føles det greit å dra?
Fortalte du alt til Sivilgarden?
Ja, de sa at jeg kunne dra, men ikke for langt.
Hva med etterforskningen?
De ser etter de karene nå.
Unnskyld.
Jeg skulle aldri ha etterlatt deg der alene.
Bego.
-Jeg føler meg skyldig… for alt som… -Hør på meg.
Jeg har ingenting å tilgi deg for.
Ingenting. Ok?
Kom hit.
Lov meg at du ringer hver dag.
Ja.
Bare husk at jeg kan være ganske så irriterende.
Og du er ikke alene.
Jeg tar alltid imot deg om du faller.
-Ha det. -Ha det.
EN MÅNED SENERE
-Skal vi begynne? -Kjør på.
Kom igjen.
Her.
Hei! Hei! Stopp! Stopp. Alba.
Går det bra med deg?
-Bort. -Hva skjer?
-Jeg mista hodet. La meg være i fred. -Gå i dusjen.
Du har ikke dagen i dag.
-Jeg har vondt overalt, selv i øyevippene. -Jeg skjønner hva du mener.
Alba.
-Jeg spurte om rutinene dine. -Det går fint.
-Følger du en timeplan? -Ja.
Hvordan går det med boksetimene?
Jeg fikk panikkanfall i morges.
Jeg var alene, og…
Jeg måtte dra, og så kom det to jenter. Jeg klarte ikke å gå inn.
Det er vanlig.
Kroppen din er på vakt.
Nå har det oppstått det en rekke nerveforbindelser hos deg
som dreier seg om den kvelden, men alt kommer til å ordne seg.
-Hvordan går det med Bruno? -Fint.
-Snakker dere sammen? -Ja, selvsagt.
Snakker dere om den kvelden?
-Det gjør vi ikke. -Hvorfor ikke?
Jeg vet ikke. Det er…
Det var som om det var tøffere for ham enn for meg.
På hvilken måte?
Det kan se ut som om han føler skyld, eller… Jeg vet ikke.
Skyld for ikke å ha beskytta deg?
I slike situasjoner kan offerets partner også utvikle egne traumer.
Bortsett fra Bruno, så har du broren din og din venn Bego.
Støtt deg til dem.
De er ikke her.
Hva om du dro hjem, da?
Unnskyld. Jeg klarer det ikke.
Ta den.
Ja?
Folkens! Se hvem som er her.
Takk.
Hvem var det?
Hva er det, Alba? Hvem var det?
Hva skjedde?
Hva?
-Alba? -De…
De fant… noen lik inni en bil i havet.
Det kan være de som voldtok meg. De ba meg om å identifisere dem.
Jeg klarer ikke å dra tilbake, Bruno. Det klarer jeg ikke.
Alba. Hei. Alba.
Alba.
Rolig.
Vi drar dit, gjør det vi må gjøre, og så drar vi rett tilbake.
Det lover jeg deg.
Vi trenger flere kjøttretter til lunsjen.
Og noen desserter. Denne menyen holder ikke.
-Hvor mange reservasjoner har vi i dag? -Ingen.
I morgen, da?
Én.
Det jeg ikke forstår etter å ha investert så mye i resorten,
er at det ikke er noe nytt om omreguleringen.
Ta det med ro.
Jeg snakket med Solana i plan- og bygningsetaten. De godkjenner den nå.
Det har vi hørt før.
Jeg vet at dere er venner, men han vrir seg unna.
Du vet at slike ting skjer, Toni.
-Hvis han fortalte pappa… -Jacobo.
Toni har rett. Noe må ha skjedd.
Det er ikke første gang Emilio har samarbeidet med oss.
Jeg tror ikke at det er noe å bekymre seg for.
Hvis dere er enige, kan jeg snakke med ham.
-Jeg tar meg av det. -Det stemmer, Mercedes.
Jeg vil gjerne prøve.
Min sønn Rubén er hans datters forlovede.
Men hvis dere ikke er enige…
Jo, jo. Det høres lurt ut. Ja.
-Greit, hvis vi alle er enige… -Da er møtet over.
Skal vi spise lunsj?
-Gjerne. -Da drar vi til Arturo.
Ok. Jeg ringer dem.
Har du gått på manipulasjonskurs, eller er det medfødt, uten at vi visste om det?
-Ikke undervurder fatningen min. -Og ikke du min heller.
Jacobo. Hvorfor kom ikke Rubén på møtet?
Aner ikke.
-Hva er galt? -Ingenting.
Ingenting. Deg feiler det ingenting.
To måneder i Libanon, så er du som en saltstøtte.
-Vi har en fest som venter, mann. -Jeg vet ikke. Jeg er svimmel.
-Sjøen tar på. -Ikke vær pyse, nå.
Da deg noe å drikke. Kos deg. Se deg rundt.
Ikke bli sjøsyk!
Hva er det? Et farevarsel?
Liker du det?
Liker du det, din jævel?
Liker du det, ditt rasshøl?
Liker du det, din drittsekk?
Hva feiler det deg?
Fy søren, Miriam må ha tatt opp et stort lån for å åpne restauranten.
Kom igjen.
Hvordan har du det, jenta mi?
Fint.
Jeg ville treffe deg.
Og jeg deg. Så fin du er i kjolen din.
-Er du sikker på at det var en ulykke? -Jeg gir deg mitt ord på det.
De ble nervøse, og så må de ha mista kontrollen.
Så forferdelig.
Det skulle se ut som om de gjorde det. Falske bevis skulle plantes.
Men vår mann måtte endre planen.
Da han presset bilen mot klippen, var de allerede døde.
-Det gjør det ikke mindre fryktelig. -Jeg vet det.
DNA-et vil utelukke dem. Sivilgarden fortsetter etterforskningen.
-Hva var alt dette godt for? -Ikke tenk mer på det.
Svigerfaren din etterlot ikke noe uferdig.
Var det slik det var. Da han sa at han tok seg av alt…
…så mente han at du skulle gjøre det.
-Overrasker det deg? -Nei.
Men fra nå av er det jeg som bestemmer.
Du arver ikke makt. Det gjør du deg fortjent til.
Eloy, jeg har videoer av deg som hadde fått deg rett i fengsel i morgen den dag.
Det har jeg også.
Sånn, ja. Pust.
Pust! Slipp!
Hvor lenge har du tenkt å bli?
-Vi vil tilbake til Madrid snart, sant? -Ja, så fort som mulig.
Har dere ingenting å si om restauranten min?
Den er flott.
-Kjempefin. -Den er… stilig. Veldig høytidelig.
På en god måte, da.
Ikke sant? Jeg foretrekker baren.
Her må du pynte deg, liksom. Der kjenner du alle. Folk prater.
Vi må selge, Toño. Det må du avfinne deg med.
På'n igjen.
Alba, Luisito fortalte meg at du skal hjelpe ham med kostymet.
-Ja, jeg skal lage noe. -Det blir nok kjempebra.
BRA MAT? VI PASSER PÅ DEG.
Bare ikke et insekt. I fjor var han veps, og ei jente
sprayet insektmiddel på ham.
-Er noe i veien? -Hva?
Ingenting. En medstudent på masteren…
-Du kan ikke ta den fra ham. -Hva da?
Foreldrene våre eide baren. Toño og jeg vokste opp der.
Hele byen vokste opp i den baren.
Barn lekte gjemsel der.
Bruno var en luring. Han gjemte seg bak baren.
-Husker du den kvelden, Toño? -Han sovna. Jeg bare stengte.
-Vi tilbrakte hele natta… -Du kan ikke ta den fra ham, Miriam.
Dette er ikke riktig tid og sted, Alba.
SKJULT NUMMER DRA TIL MADRID ETTER SIVILGARDE-BESØKET.
Hva er det, Miriam?
VEL BEKOMME.
Couscous, Toño.
Alba.
Går det bra, Alba? Alba.
Hvordan gikk det?
Jeg vet ikke, Bruno. Det kan ha vært dem, det er bare…
Jeg så ingen tatoveringer. Likene var formløse og opphovnet…
Det går bra. Det er over nå.
Alba… Vi må fortsatt undersøke DNA-profilene
fra de fire likene opp mot det vi fant inne i deg.
Bare få deg litt hvile nå, ok?
Så kan du se på klær og personlige gjenstander, i tilfelle du ser noe kjent.
Vi ringer deg om noen dager.
-Takk for at du kom, César. -Ikke takk meg, takk løytnanten.
Du er veldig tøff.
Jeg klarer det ikke, Bruno. Jeg klarer ikke mer.
Pokker.
Kommer!
Jeg kommer.
Hei, pappa.
-Hvorfor låste du deg inne? -Avtalen var at dette var mitt sted.
Hva er det tøvet om at du har permisjon pga. psykiske plager?
Trodde du ikke jeg ville få vite det? Du er offiser!
En Roig!
Vi driver ikke med sånt tull.
-Hør her, pappa… -Rydd opp denne svinestien.
I morgen legger du inn søknad om å bli gjeninnsatt i tjenesten.
Og så låser du deg ikke inn igjen.
Du bør være forsiktig med hva du sier til styret.
Du vil nødig vende folk mot deg.
Hvilke folk?
Men jeg må innrømme at jeg liker den nye væremåten din.
Det er veldig sexy.
Ikke rør meg.
Kast masken nå. Den trenger du ikke her.
-Vekk med hendene, sa jeg! -Du liker det. Meg kan du ikke lure.
Hvordan vet du at jeg liker det, når du aldri har giddet å spørre?
Hva er det som feiler deg?
Jeg gjør gode miner til slett spill utenfor dette rommet.
Men fra nå av vil jeg at du holder deg langt unna meg.
Hør her, Mercedes. Jeg aner ikke hva som går av deg,
men meg kødder du ikke med.
-Hva er det med deg, Bruno? -Ingenting.
Etter at du kom tilbake har du vært en annen.
Hva er det? Du vet at du kan fortelle meg alt.
Jeg…
Jeg var en av dem.
Den kvelden Alba ble voldtatt.
Jeg husker det ikke. Men de fortalte meg at jeg var der.
Jeg vet ikke hvordan jeg kunne gjøre det.
Jeg ville heller dødd enn å latt noe hende Alba.
Tenk at jeg… Tenk at jeg var der.
Da hadde jeg tatt livet mitt.
Så, så. Rolig. Rolig.
Du drømte. Hva er i veien?
-Det er over nå. -Ingenting.
Går det bra?
-God morgen. -God morgen.
-Du er i godt humør, ser jeg. -Vel, jeg gjør mitt beste.
-Hvor er pappa? -Han spiser frokost ute.
Hadde du det gøy i går?
-I går? -Styremøtet? Du kom ikke.
Det hadde du vel en god grunn til, tenker jeg.
Møtet, ja. Jeg glemte det.
-Det gjorde ikke din fetter Jacobo. -Nei.
De neste ukene kommer det til å skje mye, Rubén.
Jeg trenger din hjelp. Din støtte.
Selvsagt, mamma.
-Du må vinne styrets tillit. -Det jævla styret. Hvorfor?
Jeg vil at du skal styre. Hvis ikke gjør fetteren din det.
-Jacobo er en dust. -En dust som kommer på styremøtene.
Greit. Da tar jeg på meg slips og går på styremøtene.
-Sandra, da? -Sandra? Hva med henne?
Hun er gal etter meg.
Som jentene i går.
Hvem?
Du tror vel ikke at jeg er dum. Ta vare på den jenta der.
Hvordan går det i Madrid?
Dårlig.
Vet ikke. Små ting vipper meg av pinnen. Det er vanskelig å konsentrere seg om noe.
Jeg tenker fortsatt på den kvelden.
-Hvis jeg ikke hadde latt deg dra… -Bego. Bare glem det.
I dag får jeg vite hvem det var.
-Mercedes? -Emilio.
Rubén har invitert Sandra på middag i kveld.
Du ringte vel ikke bare for å si det.
Jeg vil treffe deg. Alene.
Ikke ta det ille opp, Mercedes. Jeg møter bare svogeren din, Iván.
Emilio?
Den beste tartarbiffen jeg har spist.
-Angående avtalen… -Slapp av, Andrés.
Vi kommer dit. Likte kona di bilen?
Hun elsker den. Tusen takk, Víctor. Angående Emilio Solana…
-Hei, Alba. -Ja?
Kom til stasjonen så fort du kan. Vi må snakke om DNA-prøvene.
-Handler det om prøvene? -Ja.
-Er de klare? -Kom ned.
Få høre.
Vi har ikke fått sjekket DNA-et mot ditt.
-Hva? -Vi burde ha fått dem.
Jeg vet ikke hva som skjedde. Det har skjedd en feil.
En feil.
-En feil? Hvordan… -Vi jobber med det, ok?
-Jeg er på saken. -Er du?
-Alba. -Du er det?
De kan ikke gjøre mer, Alba.
-Tar dette aldri slutt? -Hør her, Alba…
-La meg være i fred. -Jeg kan ikke gå fra deg nå.
-Ikke regn med meg i kveld. -Går all tid til superkjæresten?
Jeg kan ikke. Er jeg ikke med Sandra, skjærer mamma ballene av meg.
Slutt å kødde med meg.
Det er jeg som er kødden her. Dere drar på festen, sant?
-Ikke i kveld. -Hva mener du?
Jeg er ikke i humør.
Vent litt nå.
Kan du forklare "ikke i humør"?
-Jeg vil ikke gå ut. Det er alt. -Hvorfor ikke?
Når de sender deg til Libanon vil du huske venn…
Jeg står over, sa jeg jo. Ok?
Greit. Hugo er sjefen i kveld, ok?
-Han velger jenta, fordi… -Nei, for faen! Jeg sa nei!
Hva faen er det som skjer?
Er jeg den eneste som syns dette er fælt?
-Hva mener du? -Pokker.
Det vi gjorde mot Brunos kjæreste. Det var ikke riktig.
-Du hadde det jo jævla moro. -Nei. Nei.
-Hun ville ha det så veldig… -Hun sa ingenting!
-Hva? -Hun sa ikke et ord. Ingenting.
Hun ble distrah…
-Fordi du dopa henne ned. -Vi, ja!
Er du soldat eller pyse?
-Pyse? Hva faen er det du sier? -Hugo! Slutt!
-Hva skjer når vi treffer henne? -Hun vet ikke hvem det var. Hun…
-Og om hun plutselig husker? -Ting skjer.
-Skjer? -Ja.
Hvis en fyr knuller tre damer, er han en helt.
-Hvorfor er det ikke motsatt? -Hva er det vi sier?
-Jeg blir opphisset når jeg ser videoen. -Vi skulle jo slette den.
-Jeg vil ha den. Hvorfor slette den? -Fordi jeg sier det. Punktum.
-Hugo. -Hvor skal du?
Ikke tenk så mye på det, Hugo. Slapp av!
-Noen jenter elsker sånt, mann! -Ikke vær så svak!
Vi må holde et øye med han her.
-Tror du at han sier noe? -Nei. Faren jobber i militæret.
Bare i tilfelle.
-Takk for at du kom. -Hvor er hun?
Hun er der inne.
Hva skjedde?
DNA-prøvene er borte, Bego. De fikk ikke sjekket dem mot guttene.
-Hva mener du med at de er borte? -Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke. Jeg skjønner det ikke.
Og jeg så ingen tatovering. Alt er veldig merkelig.
Vent litt nå. Fortell.
Jeg kjente ikke igjen likene.
Den jævla tatoveringen, Bego. Jeg må se den.
Jeg må bekrefte at det ikke bare skjedde i hodet mitt. Og nå er prøvene borte.
Og nå må jeg bli her. Jeg kveles.
Det er vanlig å føle seg forvirret.
Det er vanlig.
Hva om jeg ikke husker noe?
Hva om jeg aldri får vite hva som skjedde?
Derfor har vi Sivilgarden.
Det du må gjøre nå, er å prøve å ta livet ditt tilbake.
Kom deg videre. Gjør ting som gjør deg glad.
Gå ut med meg. Knull kjæresten din.
Jeg kan se for meg at det er vanskelig, men du må prøve.
Du må prøve.
Hvor har du vært? Jeg ringte deg…
-Knull henne. Gjør det, for faen! -Hold henne, Hugo.
Du liker det, du? Du liker det.
Min tur.
Du liker det, du, di hore?
FORVENTER ELLER FORTJENER IKKE TILGIVELSE. HÅPER DET HJELPER Å VITE SANNHETEN.
MELDING SENDT.
-Bruno er her. -Hva mener du med det?
-Han skrev til meg. -Og hva sa han?
Ba oss la ham og Alba være i fred.
-Ok. Vi må ringe Eloy. -Du trenger ikke bekymre deg for Bruno.
-Du må bekymre deg for Hugo. -Ikke bekymre deg for Bruno.
I tilfelle han plutselig husker noe.
At vi knulla ei kjerring som var kjæresten hans,
at han dukka opp og falt sammen som en potetsekk.
At han forstår at vi løy, som sa at han var med.
Da bør vi bekymre oss, i tilfelle han vil anmelde oss.
-Er du ferdig? -Nei!
Glem Bruno. Han var sørpe drita.
Vi ga ham det samme som vi putta i Albas drink for å bli kvitt ham.
Husker du ikke det? Da kan han ikke huske noe som helst.
Ikke i dag, i morgen, om en måned eller om hundre år.
Så slapp helt av.
-Og ta deg av Hugo. -Ja, ta deg av Hugo.
Dette trengte vi veldig.
Ja.
-Jeg går og tar en dusj. Ok? -Ok.
Bruno.
Bruno!
Ja?
Kan du ikke lage en av rettene dine? Den pestopastaen, som er så deilig.
Ok.
ALT ORDNER SEG, SKAL DU SE.
UNNSKYLD. JEG FORVENTER IKKE TILGIVELSE.
-Kom igjen! Ta henne! -Liker du det?
Du vet at du kan regne med meg?
-Mener du virkelig det? -Selvsagt.
Hva ville du ha gjort om du visste hvem som gjorde det?
Hva faen gjør du? Hent stativet! Sett det tilbake!
Innen jeg innhenter ham, har Iván fått meg ut på et vis.
-Hvorfor skal jeg støtte deg? -Du er smart.
Kan man bestride testamentet på noe vis?
Selvsagt. Det fins mange metoder.
Rubén…
Hva er det? Tar du ikke et nei for et nei?
Hva gjør du? Jeg sa nei, Rubén.
Det er umulig! Det hadde jeg aldri gjort!
Jeg så deg i en jævla video, Bruno! Jeg så deg i en video!
Hjelp meg!
Går det bra med deg? Gjorde den tosken noe mot deg?
Tenk på alt som har skjedd.
Graffitien, guttene som døde, DNA-testene som forsvant.
De følger med på oss.
Glem det som skjedde! Det fins ingen løsning nå.
Hvis noen må betale for dette, så er det du og jeg.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen
Husker du noe, så fortell meg gjerne om det.