FABULACE PODLE SKUTEČNÉ TRAGÉDIE
ŠTĚDRÝ VEČER
Trojko? Všude čisto. Přineste to.
BUĎTE TIŠE ONI VÁS SLYŠÍ
Brigádo.
Tak tedy, znovu na zteč!
Ano, šéfe!
Kde to kruci jsem?
Podívejte, to je Diana.
Promiňte.
Hledám jedno místo.
A absolutně netuším, kde jsem.
Nikde nejsou žádné cedule.
Kde teď jsem?
Dobře.
Polovinu mojí váhy dělají šperky, to každopádně.
Vzpomínáte, jak to řekla?
Nebyl jsem u toho, ale slyšel jsem o tom.
Už je tady?
Ještě ne, madam, ne.
Pak má zpoždění.
A on je tady včas.
A ona má přesto zpoždění.
Ale, ale, ale.
Promiňte!
Co tady sakra děláte, Diano?
Promiňte, chci říct Vaše královská Výsosti.
Zabloudila jsem.
Ale když jste tady vy, musím být už blízko, že?
Jo, dům je už kousek, támhle, ale proč řídíte?
Auta se sama řídit neumí.
Ne.
Kde máte řidiče? Kde je vaše ochranka?
Nevím.
Byla jsem v kavárně v Kensingtonu rozdávat dárky
a řekla jsem si, že prostě pojedu.
Oni to vědí?
Ne.
Prostě jsem odjela.
V každém případě dobrý den.
Dobrý den, Darrene. Už jsou tam všichni?
Kromě Jejího Veličenstva ano.
Skvěle.
Podívejte. Samozřejmě.
Teď už vím, kde jsem.
Říkali jsme mu Bertie.
Myslím, že má na sobě kabát mého otce.
Bydleli jsme támhle za kopcem.
Táta dával farmářovi svoje staré oblečení.
Jak mohu zabloudit na místě, kde jsem si hrávala?
Měli bychom už opravdu jet.
Myslíte, že mě zabijou?
-Ověřím to. -Co ověříte?
Za 15 minut se podávají sendviče.
-Je tátův, jsem si tím jistá. -Počkejte.
Řekněte, že se na silnici porouchal velký traktor.
Řekněte, že jste zabloudila. Cokoliv.
Je příliš pozdě, abych to na ně zkoušela s rozbitými traktory.
Vaše Veličenstvo.
Vaše královská Výsosti.
MAGIC BOX uvádí
Dobrý den.
Ne.
Obvykle mě vpouští Gary.
Gary, Vaše královská Výsosti?
Ten obvyklý sluha. Obvyklý vánoční sluha.
Je mezi námi pouto, porozumění.
Obvykle totiž vážení nepodstupuji.
Stejně jsou to z poloviny jen šperky.
To říkám vždycky.
Ale tak to není. Je to žert.
Madam.
Její Veličenstvo ještě před okamžikem sedělo na těchto vahách.
A trvalo na tom, ať tak učiní všichni.
-Myslím, že jsem vás ještě neviděla. -Toto je má první služba v Sandringhamu.
Zajišťujete, aby tak učinili všichni?
Říká se, že nikdo není víc než tradice.
No dobře.
Už tak mám dost problémů.
Musíme přibrat minimálně jeden a půl kila, než odjedeme.
Abychom dokázali, že jsme si Vánoce náležitě vychutnali, že?
Taková je tradice.
Začal s ní princ Albert v roce 1847.
-Je to jen taková zábava. -Ano, přímo úchvatná zábava.
Budu se snažit, ale nic neslibuju.
Pořád něco doháním, pořád.
-Všichni jsou už tady, že? -Ano.
Co se stalo?
Porouchal se traktor.
Pomáhala jsem ho opravovat. Mými nehty.
-Je letos v ložnici opět zima? -Ano, je.
Neustále jim to říkám, ale nikdy neposlouchají.
-Madam, pokud je v ložnici zima... -V ložnici je vždycky zima.
Je to jen taková zábava. Tradice.
Nechám vám donést další přikrývky.
A co raději zapnout topení místo toho,
abychom se všichni pohřbili pod dekami?
-Říkám to každý rok. -Mami?
Co? No podívejme se na tebe!
Mami, je mi zima.
Kdo ti dal tenhle velký, směšný kabát?
Ten kabát je z komory, madam.
Jeho královská Výsost pořád tvrdila, že je jí zima.
Místo toho, aby přidali topení, tak tě oblékli jako Winstona Churchilla.
Vaše královská Výsosti.
Celá rodina se sešla v salonu, na sendviče.
Čekají.
Sendviče.
Sendviče. Posvátné sendviče.
Skvěle.
Vzhůru na sendviče.
Za chvíli jsem tam.
Madam.
Tři dny.
To je vše.
Maggie!
Můj bože. Oni vám to neřekli?
Zase jsem vás dostala. Jste moje.
Dali mě k vám, protože jsem na tom trvala.
Skvěle.
Tedy doufám.
Tohle jsou vaše šaty na celou dobu.
Musím běžet. Poslyšte...
Nechala jsem v autě kabát.
Chci, abyste ho vyčistila, zašila, prostě všechno, co je třeba.
Co je to za kabát, madam?
-To je dlouhá historie. -Čí dlouhá historie?
Spencerových.
Vždy jsem byla poslední.
Vždycky jsem chodila pozdě.
Přišla jsem domů půl hodiny po ostatních a všichni se mi smáli.
Na strašáka jsem úplně zapomněla, dokud jsem ho dneska neuviděla.
Nemůžu tomu uvěřit, že na nás stále dohlíží.
Jak na nás může dohlížet?
Madam, chystají se rozbalovat dárky.
Už jdu.
Mami, proč musíme rozbalovat naše dárky už na Štědrý večer?
Proč ne na Štědrý den jako všichni ostatní?
-Ve škole probíráte časy, že? -Ano.
Máme minulost, přítomnost a budoucnost.
Správně.
Jenže tady platí jen jeden čas.
Žádná budoucnost tady neexistuje.
A minulost a přítomnost jsou jedno a to samé.
Táta řekl Harrymu,
že Ježíšek chodí za královnami a králi den před všemi ostatními,
-aby dostali ty nejlepší dárky. -To je pravda.
-A pořád tomu věří. -Cože?
Popravdě řečeno jsem s tím přišla já.
Já mámě věřím.
Ale táta to potvrdil.
Pokud to táta potvrdil, tak to musí být pravda.
Ano, samozřejmě, že ano.
Vy dva dostanete k Vánocům uhlí.
Můžeme se podívat do toho domu, kde jsi bydlela?
Je zabedněný. Je to tam nebezpečné, podle všeho.
Řekli, že je to tam nebezpečné, víte?
Takovými vrzavými hlasy, jako když se zavírají dveře.
Nařídila to babička?
Madam, ostatní už čekají.
Dobře, jděte. Za chvíli jsem tam.
-Jsi ráda, když jsou na tebe naštvaní? -Jo, strašně moc.
Mami, co se stalo?
Jsou Vánoce.
Všechno počká, až po Vánocích. Utíkej.
Do prdele.
Tady.
Co myslíte?
Moc krásné, Vaše královská Výsosti.
-Vy jste Martha, že? -Maria, madam.
Můj manžel to neví, ale...
Viděla jsem jednu fotku a...
Ona měla na sobě úplně stejné perly.
Koupil jí úplně ty samé.
Jenže si to vůbec neuvědomuje.
Proto jsem je nechtěla. Jako gesto.
Jsou krásné.
-Ty perly za to nemohou, viďte? -Ne, madam.
Kdybych vám je dala, vzala byste si je?
Ne.
Ne, něco takového bych nemohla přijmout, madam.
Prý k nim patří i nějaké šaty.
Prý je už vše připraveno.
Chápete? Vše je připraveno.
Jako by se to už všechno někdy stalo.
ANNA BOLEYNOVÁ Život a smrt mučednice
Tati, neřekl jsi mi jednou,
že my Spencerové jsme vzdálení příbuzní Anny Boleynové?
Četla jsem o ní všechno.
Dokonce složili i báseň.
Provdala se za anglického krále a ten jí usekl hlavu,
protože potkal jinou ženu a chtěl, aby ta se stala královnou místo ní.
Štědrodenní snídaně
Štědrodenní oběd
Odjezd
-Kdo je to? -Maggie, madam.
Pojďte dál.
Stav nouze.
Díky bohu, že jste to vy.
Podívejte.
Proč stav nouze? Vypadají krásně.
-Ale nepadnou mi. -Zkoušela jste si je?
Ne, nehodí se k mé náladě. Nepadnou mi kvůli mé náladě.
Měly by být černé.
Černé, aby kontrastovaly s perlami.
Nejenže jsem ho sundala z toho strašáka, teď už s ním i mluvím.
Všechny zvěsti o mém zhroucení se teď potvrzují.
Víte, prach v tomto domě téměř jistě obsahuje odumřelou kůži
každého člověka, který v něm kdy pobýval.
Kdysi to byl pokoj královny Victorie.
Takže se tady ve vzduchu vznáší i její kůže.
Čtyřicet let nosila černou, poté, co její manžel zemřel.
To ale byla láska, co?
Není třeba si brát černou, protože teď nikdo nezemřel.
-Přibrala jsem. -Ne, zhubla jste.
Má to svá pro a proti. Není o čem mluvit.
Pamatujete, mluvili jsme o tom.
Oplodní vaše vajíčka dvěma princi a zmizí.
To je v pořádku.
Prostě v pořádku.
Kašlu na to.
Vezmu si ty šaty.
I s těmi perlami.
Dobře.
Dobrá volba.
Protože jsem příliš slabá na to, abych na té černé trvala.
-Bude to v pořádku. -Ano, bude to v pořádku.
Fajn.
Vy budete někde venku, v hospodě. Budete se smát.
A já v poli plném podělaných nášlapných min.
Tak nehnutě stůjte a hodně se usmívejte.
V tomto domě všichni všechno slyší.
Ano, dokonce i vaše myšlenky.
Kdo je ten nový chlápek?
Dokáže číst myšlenky.
Ano, berou to už docela vážně.
Co přesně?
Vás, vás začínají brát opravdu vážně.
Panují tady obavy.
Ano, obavy.
Náznaky soucitu.
A proč by ty obavy mít neměli?
Jsem napůl pryč.
-Jak pryč? -To nevím.
Dnes jsem málem...
Málem jsem tím autem jela dál.
Letos trvali na tom, že mě zváží.
Jen taková zábava.
Nemohou se změnit.
To vy se musíte změnit.
A s tím vážením, ano, to je přesně ono.
Jen taková zábava.
Nehledejte za vším spiknutí.
Nechovejte se tak, jak tvrdí, že se chováte.
Jen jim to usnadníte.
Co jim usnadním?
Co přesně?
Prostě vypadejte nádherně.
A o těch perlách vím. Vím, že jí dal ty samé.
Chápu, proč se tak chováte.
Je to naschvál.
Ne, to ne.
On prostě zapomíná.
Ale mějte je na sobě.
A při vaší kráse si na to vzpomene.
Mně je ukradené, jestli si vzpomene, krucinál!
Tak ať si aspoň vzpomene, jak jste nádherná.
To si nenechte vzít.
Krása je k ničemu.
Krása je jako oblečení.
Připravte polévkové mísy a nahřejte talíře, prosím.
Žádný hluk.
Buďte ve střehu. Slyší nás.
Jen capy cap, šeptejte.
A prsty z podšálků, vy zkurvysynové a zkurvydcery.
U kopřiv je třeba opatrnosti, jinak nás žahnou.
Brigádo, ať je všechno tak dokonalé, jak to jen může být.
Chci, aby naše princezna z Walesu sama něco chtěla.
Servis.
Madam?
Podává se dezert.
-Čekají na vás. -Ano, já vím.
Stále máte hlad, madam?
Kdo jste?
Doopravdy?
Obvykle jsem v Clarence House, přeložili mě jen kvůli této příležitosti.
Jsem komorník Královny matky.
A před tím?
Byl jsem důstojníkem.
V regimentu zvaném Černá hlídka.
A to je to, co děláte?
Hlídáte.
Jsem tady především kvůli tisku.
Usoudilo se, že letos musíme být obzvláštně ostražití,
kvůli veškeré té hloupé pozornosti, již vaše královská Výsost přitahuje.
Ano, jsem magnet šílenství.
Šílenství ostatních lidí.
Mám vojenské zkušenosti.
Součástí mých povinností
je odpovědnost za bezpečnost Sandringhamského panství.
Aby se sem nedostali fotografové.
Cizinci, víte?
Jeden z našich lidí dnes hlásil, že jste byla spatřena,
jak se oblékáte a svlékáte s rozhrnutými závěsy.
Kdyby tam byl býval fotograf...
Takže skutečně hlídáte.
Dívám se, abych se ujistil, že ostatní nevidí.
Jejich objektivy jsou v dnešní době strašlivě výkonné, madam.
Ty jejich objektivy jsou spíše jako mikroskopy.
A já jsem hmyz v Petriho misce.
Trhají mi křidýlka a nožičky.
Jednu po druhé.
Dělají si poznámky o tom, jak reaguji.
Ona opravdu docela vyvádí, že ano?
Ale ne jako Anna Boleynová,
která nabídla pinzetě svou hlavičku s takovou grácií.
Jen jsem se chtěl ujistit, že jste v pořádku.
A také vás slůvkem varovat.
Budu v pořádku.
Pokud už půjdete pryč. Prosím.
Výborně.
Ale prosím...
-Nechte závěsy... -Nechám závěsy zatažené.
Ano.
Možná.
Ne.
To záleží na spoustě věcí.
Už je po půlnoci.
Nuže, veselé Vánoce.
Veselé Vánoce.
-Kdo je tam? -Ruce vzhůru!
Promiňte.
To jsem já.
Vaše královská Výsosti, omlouvám se. Mysleli jsme si, že jste...
Už mohu dát ty ruce dolů?
Samozřejmě. Promiňte, madam.
Kdysi jsem tady bydlela.
Vyrostla jsem tady.
Přišla jsem se podívat.
Madam, podle nařízení musím hlásit každý výskyt osoby na pozemku.
I v mém případě?
V každém případě.
Budu ráda, když tento výskyt hlásit nebudete.
Prostě řekněte, že jste viděl ducha.
Není vám zima, madam?
Trochu ano.
Nezapínají totiž topení.
-Vrátím se. -Doprovodíme vás.
-Proč? -Jsou tam fotografové.
Možná jen chtějí fotit to, co se skutečně děje.
2-3-2-3, je tam někdo?
Opakuji, je tam někdo?
Ne, nikdo. Všechno v pořádku.
Mami, jsi celá zmrzlá.
Snažila jsem se utéct. Ale chytili mě.
Tohle je pro tebe.
-Co je to? -To ti nepovím.
Otevřeš si to ráno.
Ráno o Vánocích, jako všichni normální lidé.
-Nikomu to neříkej. -Dobře.
Slyším vás oba mluvit, víte?
A pořád je mi zima.
Když je ti zima, rozdělej oheň.
Pro tebe.
Pojďme si hrát. Jdeme.
Pozor!
Já budu major. A vy budete vojáci.
To je hloupá hra.
Jen proto, že ti vůbec nejde.
Vojáku Williame.
Co je letos o Vánocích prozatím nejlepší?
-Nejlepší věc... -Ale musí to být pravda.
Teď o Vánocích je prozatím nejlepší, že jsme s rodinou, pane!
Vojáku, řekl jsem, že chci pravdu.
Vojáku?
Promiňte, pane. Dárky, pane.
Dárky jsou na Vánocích ta jediná dobrá věc, pane.
-Ale ne, když je nemůžeš otevřít. -To je pravda.
Vojáku Harry.
Co je prozatím nejlepší na Vánocích? A vím, že od vás uslyším pravdu, pane.
Když jsi dorazila, mami, tedy pane.
Děkuji, pane.
Teď já.
Major William vojákovi Dianě.
Povězte majorovi, co se stalo, že jste tak smutný.
Pane, nevím, co tím myslíte, pane.
Chci pravdu, vojáku.
To ta minulost, pane.
Myslím, že je to spíš přítomnost, vojáku.
A já myslím, že budoucnost.
Mami, vážně to musím otevřít, nebo mi jinak bude zle.
Proboha, no tak to otevři.
Major William vojákovi Dianě.
Jaká je vaše oblíbená barva?
-Jaká je vaše oblíbená... -Růžová, pane
-Oblíbené jídlo? -Losos.
Růžový, růžový hroší dort, strakatý.
Jaké je vaše oblíbené zvíře, vojáku?
Humr.
Proč jsi mi koupila humra?
Protože je červený jako vaše tváře, pane!
A přiletěl sem z...
Letěl sem z domu Santa Klause, celou cestu...
Je to Santův humr.
To je Santův humr, pane.
Chtěl jsem pravdu!
Je až ze severního pólu. Přiletěla jsem s ním.
-Ty máš křídla? -Rozhodně.
-Vojáku Williame. -Ano.
Vaše dokonalé, dokonalé Vánoce. Povězte mi o nich.
Moje dokonalé, dokonalé Vánoce, pane,
znamenají nedodržovat pravidla a dělat si, co chci.
Jíst rukama.
Prostě sem vůbec nejet.
To by bylo něco, co?
To by byl zázrak.
Ještě nikdy se žádný zázrak nestal.
Nevím, jaké to je.
Vojáku. Chcete být králem, vojáku?
Nemám jinou možnost.
Chcete být královnou, vojáku?
Budu vaše máma.
To je moje práce.
Dostáváte za to zaplaceno?
Sotva.
Pokud se v příštích několika dnech budu chovat hloupě,
řekněte mi to. Uvěřím tomu, když mi to řeknete vy.
Dobře, mami.
Spolehni se.
ŠTĚDRÝ DEN
Kdo je to?
Správkyně šatníku, Vaše královská Výsosti.
Kde je Maggie?
-Už jsem vás oblékala, madam. -Ano, já vím.
Mohu vstoupit?
Kde je Maggie?
Myslím, že major Gregory ji poslal zpět do Londýna.
Dnes ráno je velmi chladno.
Tohle je na snídani.
Další je oblečení, které jste si vybrala do kostela...
Doporučuji vám teplý dlouhý kabát z vlny Merino.
Jak vypadám?
Jak to myslíte?
Právě teď. Jak teď vypadám?
Moc hezky.
Veselé Vánoce.
-Veselé Vánoce. -Veselé Vánoce, madam. Moc hezky.
Chtěla bych tady mít někoho, s kým si mohu povídat.
Kdy se Maggie vrátí?
-To opravdu nevím, madam. -To bude vše. Děkuji.
-Promiňte? -Mám tady už určené šaty.
Obleču si je k snídani. Dokážu si je vzít na sebe sama.
Vaše vlasy nejsou upravené, madam.
Řekněte jim, že chci Maggie.
Řekněte majoru Gregorymu, který všechno slyší,
že trvám na tom, abych tady měla Maggie.
Ve skutečnosti to není major Gregory, kdo o tom rozhoduje.
Ne, on nerozhoduje.
Není třeba činit žádné rozhodnutí. Děje se jen to, co se musí stát.
Ale přesto...
Řekněte jim, že na Maggie trvám.
Jinak všechny šaty rozřežu na kusy kuchyňským nožem.
Ano, madam.
Počkejte, to neříkejte. Tak jsem to nemyslela.
Neříkejte to.
Jen řekněte, že bych chtěla Maggie.
Byť jste také dobrá.
Ale dávám přednost...
Chtěla bych Maggie.
-Ano, madam. -Děkuji.
Vaše Veličenstva, Vaše královské výsosti, usmějte se, prosím.
Poté budou následovat lehce povařená vejce
se smetanovou omáčkou, skotský sleď, hnědý a bílý toust
v doprovodu herinkových jiker, pečených košíčků a kdoulového sýru.
-Následovat bude... -Následovat bude čerstvá káva
s výběrem bio pečiva a koláčů z Highgrove House,
výběr bio džemů a marmelád z téhož místa,
a rovněž med od Highgroveských včel.
Poté, přesně v deset hodin, automobily odvezou všechny zúčastněné
do kostela svaté Máří Magdaleny na tradiční ranní bohoslužbu.
Ale nyní vám přeji k snídani dobrou chuť, Vaše Veličenstvo.
Jak vypadám?
Vypadáš dobře.
Je tady ale jedna věc.
Slepice snesly vejce, rybáři chytili ryby, všechny tyto malé včelky vyrobily med...
Všichni se tolik snažili, aby ti nabídli snídani.
Prosím, prokaž jim laskavost tím,
že to všechno nevyzvrátíš do záchodové mísy ještě dřív,
než se rozezní kostelní zvony.
Boží pokoj, jenž přesahuje veškeré chápání,
uchovává vaše srdce a mysl v poznání a lásce Boha
a jeho Syna, Ježíše Krista, našeho Pána.
Požehnání od všemohoucího Boha, Otce, Syna a Ducha svatého,
nechť je mezi vámi a navždy tam zůstane.
-Amen. -Amen.
Pojď sem.
Díky za toho kraba.
Je vážně hrozný.
Koupila jsem ho na benzínce.
Jsou Vánoce. Počítá se překvapení.
Řekl jsi o něm někomu?
Ne.
A řekl jsem Harrymu, aby schoval toho svého humra.
-Ale stejně ho ztratil. -Samozřejmě.
To je v pořádku.
Na benzince mají spoustu korýšů.
Jo.
Je ti zima?
-Ano. -Jako vždycky.
Hej, Diano!
Podívejte, má na sobě nesprávný kabát.
Má na sobě Oběd na Štěpána místo Kostela na Štědrý den!
Opravdu na tom záleží, že je takhle střídá?
Myslíte, že bych to měla někomu říct?
Mohli by si myslet, že ty chyby dělám já.
Ale ne, nebojte se.
Budou vědět, že to nejste vy, kdo dělá chyby.
Ach, smrti, ukolébej mne ku spánku, k tichému odpočinku mě doveď,
nech odplout znaveného ducha bez viny, z mé tuze ustarané hrudi...
Diano...
Ach, smrti, ukolébej mne ku spánku!
Pusť!
Musíš říct pusť.
Pusť!
Nešeptej to, řekni to nahlas.
Pusť!
Znovu.
Pusť!
Máte 24 hodin. Naučte ho to.
-Kopíruj pohyb holuba, miř na zobák. -Dobře.
Jeden ze tří by ušel.
William mi řekl, než sem přijel, že nechce střílet.
Chci si promluvit, protože někdo říkal cosi o oblečení.
-Bude v pořádku? -Samozřejmě.
Správkyně šatníku říkala něco o oblečení.
-Myslím, jestli je to bezpečné. -Naprosto bezpečné, má ochranné brýle.
Jak to může být bezpečné, když musí nosit ochranné brýle?
-Včera jsi přijela až po královně. -Zabloudila jsem.
Jak jsi mohla zabloudit? Žila jsi celé roky hned za kopcem.
Teď to tady vypadá jinak.
Všechno vypadá jinak.
Kromě toho strašáka.
Ano, říkala, že jsi sundala ze strašáka kabát.
Jen taková zábava.
Určitě jsi včera nepřijela pozdě proto, že tě někdo zdržel?
Někdo?
Říkal jsem si, že tě možná někdo zdržel.
Ne.
To tebe občas někdo zdrží.
Ale tobě nikdo nic neřekne.
Je přece naprosto přijatelné, aby tebe někdo zdržel.
Jak se můžeš ptát, jestli je to bezpečné? Je to tradice.
-Proč jsi poslal Maggie pryč? -Řekli mi, že nechala roztažené závěsy.
To já jsem je nechala roztažené.
Krouží kolem nás jak supi. Ty to nevíš, ty nečteš noviny?
Jsou lační po čemkoli. Proč tedy prohazuješ ty šaty?
Proč si myslíš, že mě někdo zdržel?
Ale no tak.
-Říkal, že ještě nechce střílet. -Už má na to věk.
-Chceš, aby zítra střílel skutečné ptáky? -Pro lásku Boží.
A také jeden z mužů majora Gregoryho řekl,
že tě včera v noci viděl potulovat se po pozemku.
Chtěla jsem vidět svůj dům.
Policie tě přistihla, ale nenahlásili to.
Gregoryho muži tě viděli rovněž. Jsou lepší než policie.
-Chtěla jsem zajít domů. -Je to tam zabedněné.
Přála bych si, aby nebylo, ale když to řeknu nahlas, tak se to nestane.
Mluvíš jako dítě, které není dostatečně rozmazlované.
Přála bych si, abys ho zítra nenechal střílet na skutečné ptáky.
A také bych chtěla, abys mi nekupoval perly,
protože jsi nám oběma koupil ty samé.
A pokud tady krouží...
Zdá se, že krouží jen kolem mě.
Ne tebe.
Jen kolem mě.
Možná je to tím, že já nikdy nezapomenu zatáhnout závěsy.
Poslyš.
Jde o to, Diano, že musíte být dvě.
Já jsem dvakrát, otec je dvakrát, všichni jsou dvakrát.
Jeden z nás je skutečný a toho druhého si fotí.
A dostáváme úkoly.
Zpočátku jsem střílení nenáviděl.
Dal jsem svou zbraň tomu druhému, ale...
Zkrátka musíš své tělo přimět k tomu, aby dělalo i věci, které nesnášíš.
Které nesnášíš?
-Které nesnášíš. -Které nesnášíš?
Ano.
Pro dobro země.
-Pro dobro země? -Ano, pro lid.
Protože nechtějí, abychom my byli lidmi.
Tak to je.
Promiň, myslel jsem, že to víš.
Takže, prosím, drž se seznamu tak, jak je napsán,
v tom pořadí, v jakém je napsán.
-Správkyni šatníku to rozčiluje. -Chci zpátky Maggie.
Někdo slyšel, jak Maggie říká, že se podle všeho hroutíš.
Cože?
Ano, tady všichni slyší všechno.
Jenom ne vždy řeknou, co zaslechli.
Je to vhodná příležitost popřemýšlet o našem vlastním štěstí,
a o tom, zda máme co nabídnout,
kupříkladu těm, kteří se teprve nedávno zbavili břímě diktatury.
My všichni, co tvrdíme, že žijeme ve svobodném světě,
se proto musíme zamyslet nad tím,
co onou svobodou ve skutečnosti myslíme.
A jak můžeme pomoci zajistit, že jakmile je jí dosaženo,
že s námi zůstane i nadále.
Svobodná společnost se projevuje mnoha způsoby.
Ale věřím, že mezi nejdůležitější projevy
patří ochota obyčejných mužů a žen...
Hodná holka.
Vaše Veličenstvo.
Moc se mi líbily ty šaty, které jste měla v televizi.
Nebyly to ty, které doporučila správkyně šatníku.
Neustále tě fotí, že ano?
Jediný portrét, na kterém opravdu záleží,
je ten, co dávají na desetilibrové bankovky.
Po něm pochopíš, že vše, co jsi, má drahá, je měna.
Pojďte, jdeme.
Krůta a husa budou doprovázeny následujícím:
švestkovou omáčkou, chlebovou omáčkou,
brusinkovou omáčkou, ostružinovou omáčkou,
bramborami, mrkví a špenátem.
Tři švestky pro prince z Walesu.
Bio mrkev.
Prosím, buďte opatrní, z jaké bedny tu mrkev vezmete,
protože on si to skutečně ověří.
Pastinák, opět bio.
Dobře, a teď k dezertu.
Máme tu meruňkové suflé, máslovo-chlebový pudink,
vánoční pudink, čokoládové poleno, švestkový pudink, vánoční koláčky,
malinové kroketky, cukroví, fondány, čokoládový mousse, mousse z bílé čokolády,
crème brûlée, a na závěr výběr sladkých i slaných bio sušenek.
Bio sušenek od?
Highgrove House, šéfe.
Ano.
Ano, ze zatraceného Highgrove.
Dobře.
Fajn, teď jsou tři hodiny deset minut.
Večeře se bude podávat přesně v osm večer...
Co bude s těmi bažanty?
Co se stane s bažanty, které můj syn bude střílet?
Po lovu je sesbíráme, samozřejmě oškubeme
a všichni si jich vezmou pár domů.
Takže jich hodně zbyde.
Zaměstnanci jich pár dostanou, něco se dá psům a zbytek se vyhodí.
Vyhodí.
Bažanti jsou chováni k lovu, madam. Nebýt pušek, neexistovali by.
A ti, které nezastřelí, se časem nechají přejet autem.
Nejsou to nejchytřejší ptáci.
Krásní, ale ne moc chytří.
Četl jste o mě ten článek ve Vogue?
Zařadil jsem kvůli vám do jídelníčku meruňkové suflé, vaše oblíbené.
A připravím ho pro vás osobně.
Dobře.
Smím?
Čtu si o Anně Boleynové.
Nemohu si zapamatovat, která z nich to byla.
Ona byla ta, které usekl hlavu. Král Jindřich Osmý.
Protože tvrdil, že měla poměr.
Ale ve skutečnosti to byl on, kdo měl poměr.
Myslím, že jsem ji tady viděla. Jejího ducha.
Všechno, co řeknete kterémukoli zdejšímu zaměstnanci, se stává měnou.
Rozumíte tomu?
V těchto místnostech se to stává platidlem.
Dobře.
Výborně.
Jsem připravena na svou budoucnost.
Na tvář na minci, která půjde z ruky do ruky.
Ne.
To si doopravdy nemyslíte.
Řekla Maggie, že se hroutím?
A která je Maggie?
Myslela jsem, že je to přítelkyně.
Řekla to?
Já neposlouchám.
Já jenom vařím.
Některé věci je nejlepší neříkat nahlas.
Příběhy duchů, useknutých hlav a čehokoli podivného, co řeknete,
se tady budou totiž dál vyprávět.
Ale když je nevyslovím nahlas, přečtou mi je v obličeji.
Všichni do mě vidí.
Madam, když sedí u těchto stolů a povídají si, tak se většinou smějí.
Všem těm podivnostem a skandálům.
Ale vám se nesměje nikdo.
Jsou k vám slušní.
A laskaví.
A mají obavy.
Chtějí, abyste přežila.
Jako ten člověk, kterým jste byla, když jste sem před deseti lety přišla.
Máte přístup ke štípačkám na dráty?
Nač chcete štípačky na dráty, Diano?
K přeštípnutí drátů.
Utíkej, uleť odsud.
Než bude pozdě.
Pokud se někam chystáš, mohu ti doporučit Kensington?
Tam by tě nezastřelili.
Byli by jen celí pryč z tvých krásných per.
Podívejte se na ty barvy, řekli by.
A všichni by začali nosit stejné peří, jako máš ty.
-Máš štěstí, že můžeš nosit... -Odpusťte, madam,
ale už se musíte připravit na večeři.
Je skoro pět.
Večeře je v osm.
Správkyně šatníku vás musí obléknout, madam. Pojďte.
Hned tam budu.
Madam, smím?
Víte, před několika lety jsem byl v Belfastu.
Na Falls Road.
Byly to už trpké časy.
Šli jsme postranní uličkou. Chtěli jsme přejít na druhou stranu.
Měl jsem po boku dobrého přítele. Velmi dobrého přítele.
Vojáci se časem stávají více než přáteli, víte?
A aby se nám nohy moc netřásly, vyprávěl mi příběh.
Vyrostl na farmě na Skotské vysočině
a mluvil o jakémsi koni, kterého jeho otec koupil na trhu.
Nedal se zkrotit.
Vyprávěl o tom divokém koni spoustu legračních historek,
jak shazoval jeho bratry a tak dále.
Ale pak řekl...
Ale jednou, jednoho krásného rána...
A v tu chvíli ho zasáhla kulka.
Do zadní části hlavy a vyletěla mu nosem. Spadl na mě a já...
Objal jsem ho. Pevně.
Zachránil jsem se tím před další kulkou.
Nikdy jsem nezjistil, co se s tím divokým koněm stalo.
Zeptal jsem se pak sám sebe, za koho to my vojáci vlastně umíráme?
A pak jsem si vzpomněl na svou přísahu.
Všichni skládáme přísahu věrnosti Koruně.
Nejde tady o lidské bytosti, víte?
Ale o přísahu, v níž se rozhodnete věřit.
Jejich chyby, jejich slabosti, to není to, na co myslíte,
když jdete po ulici Falls Road.
Myslíte jen na tu svou přísahu.
A na to, co znamená.
Nechci, aby kvůli mně někdo zemřel.
A doufám, že ten divoký kůň vašeho přítele nikdy nezkrotnul.
Madam.
Byl jsem požádán, abych zajistil, že tentokrát,
na rozdíl od vašeho příjezdu na panství, dorazíte k večeři včas.
Je to Její Veličenstvo a rod Windsorů, komu jsem zavázán sloužit.
A mluvím jejich hlasem.
Takže vás prosím, teď opravdu není čas na shovívavost, madam.
Byl jste to vy, kdo dal tu knihu k mé posteli.
Jakou knihu?
Dal jste mi ji tam jako varování.
Opravdu netuším, o čem mluvíte, madam.
Madam, zdá se, že došlo k určitému zmatku ohledně toho,
jaké šaty si vzít a kdy.
Ano, velmi oddaně jste ten zmatek nahlásila.
Možná jste složila přísahu.
Závěsy jsou zajištěné, madam.
Jeho královská Výsost mě požádala, abych je sešila.
Na pozemku byly spatřeny jisté osoby, madam.
Zřejmě fotografové.
Považovali jsme to za moudré.
Ano, je to moudré.
-K vánoční večeři. -Je to velmi moudré.
Projmula jsem je.
Zhubla jste.
Zkusíte si je?
Madam, pomohu vám.
Jak byste mi mohla pomoci?
Nejdřív jsem si myslela, že mi nepadnou.
Ale padnou.
Dokonce v nich máte ještě trochu místa na jídlo.
Hotovo.
-Vezmete si je? -Jistěže si je vezmu.
Na etiketě stojí Vánoční večeře, a teď je Vánoční večeře.
Co jiného bych si měla vzít?
A teď odejděte.
Chci masturbovat.
Madam.
Můžete všem sdělit, co jsem vám právě řekla.
Madam, večeře se podává za třicet minut.
Ano, už jdu!
Mami?
Poprosila jsi mě, abych ti řekl, když se budeš chovat opravdu hloupě.
Mami, vážně se teď chováš hloupě.
Prosím.
Mami, musíme si sednout ke stolu dřív než babička.
Madam, večeře se podává za deset minut.
Ano, my jen...
Mami, prostě přestaň myslet.
Nemysli na nic, dokud nebude po večeři.
Kvůli nám všem.
Šéfkuchař připravil meruňkové suflé.
Jen kvůli mně.
Není pro ně, je pro mě.
Musíš se obléct během minuty.
Zvládneš to.
To je v pořádku, protože mi to zabere jen minutu.
Vypadám skvěle, tak jako tak.
Viděls ji v tom kostele?
Koho myslíš, mami?
Jane Seymourovou, samozřejmě.
Mami, vždyť...
Za minutu jsem oblečená. Dobře?
Dobře. Máš minutu.
Stačí mi jedna minuta.
-Jedna minutka. Promiň. -Ne!
-To je v pořádku! -Prosím, ne, mami.
Madam?
Bude se podávat dezert.
Meruňkové suflé, jen pro mě.
Madam, bylo mi řečeno, abych na vás počkala.
To je od vás velmi laskavé.
Moc laskavé...
Madam?
Diano.
Dále!
Stav nouze!
Vydržte.
Bojujte s nimi.
Buďte krásná.
Jste svou vlastní zbraní.
Tak si ji neničte.
To je v pořádku, ale musíte se mnou zůstat.
-Nesmíte mě opustit. -Ne.
-Zůstaňte se mnou. -Samozřejmě.
Kde je?
Madam?
Madam, všichni už čekají.
Madam, prosím.
Řekněte jim, že mi není dobře.
Řekněte jim, že mi vůbec není dobře!
Řekněte jim, že mi není dobře.
Řekněte jim, že mi není dobře!
Madam?
Potřebuju holínky. A baterku.
Děkuji.
Kam jdete, madam?
Domů.
Pane?
Princezna z Walesu vyšla ven.
Řekla, že jde domů.
Opravdu? Jak podivné.
Myslím, že to znamená, že jde do Park House.
Je to tam nebezpečné, pane. Schody i podlaha jsou shnilé.
Pokud chce jít princezna domů, my nejsme těmi, kdo by jí v tom měl bránit.
Pokud hlídka něco oznámí, řekněte jim, ať ji nechají být.
Nic jiného si nepřeje.
Než abychom ji my všichni nechali být.
Ano, pane.
Tak, a je to.
Diano! Chlapci! Podává se večeře.
Diano.
Víš, že jí dal svůj vlastní portrét?
Miniaturní kresbu.
Nosila ji na krku.
Stejnou jako tu, kterou jsem nosila na krku já.
Tak jsem ji prostě utrhla.
Běž.
Utíkej.
SVÁTEK SVATÉHO ŠTĚPÁNA
Jste skutečná?
Ano.
Řekli mi, ať se vrátím.
A taky řekli, že potřebují někoho, kdo si s vámi promluví.
A kdo přesně?
Princ z Walesu.
To od něj bylo milé.
Není až tak úplně špatný. Nikdo z nich takový není.
Požádali mě, abych vám navrhla návštěvu lékaře.
Říkají, že jste se zase řízla.
Jak to ale vědí?
-Vědí všechno. -Ale nevědí.
Nevědí, že mi Anna Boleynová včera v noci zachránila život.
Představovala jsem si, jak o mně budou psát za tisíc let.
Když jste z královské rodiny, tak čím víc času uplyne,
tím méně slov vás charakterizuje.
Vilém, Dobyvatel.
Alžběta Panna. Diana...
Pokud se někdy stanu královnou, jaká budu?
Šílená?
Řekli mi, že jste někomu řekla, že se podle vás hroutím.
To je v pořádku. Ale opravdu jste to řekla?
Než na tu otázku odpovím, madam, ať už jakkoliv...
Nikdy jsem vám to nepověděla
a pravděpodobně to bude znamenat, že mě budete muset vyhodit.
Ale popravdě, jsem do vás zamilovaná.
Ano, myslím to přesně tím způsobem.
Naprosto.
Takže předpokládám, že to jedno slovo, co by vás popsalo, by bylo šokovaná.
Diana Šokovaná.
-Bože můj. -Ano, přesně tak.
Tak co na to říkáte?
Šok dělá evidentně divy.
-A já vím, že mě tak nevnímáte. -Ne, já...
To je naprosto v pořádku. Jsem dospělá.
Jen jsem si říkala,
že možná zaženu chmury něčím naprosto nečekaným.
Pomyslete na všechny ty chvíle, kdy jsem vás viděla nahou.
Jsem tím překvapená, ale naprosto...
-Jsem taky dospělá, ale tohle... -Ne, nejste dospělá.
Chichotáte se jako dítě a mně se to moc líbí.
Kašlete na doktory. To, co potřebujete, je láska.
Láska, šoky a smích.
A od všeho hodně.
Už se konečně můžeme jít projít?
Bože, už vážně nemůžu.
Už se nemůžu smát.
Zbývá hodina do zbraní.
Naložte bedny, prosím.
Vejce, mléčné výrobky a sýry jsou naši přátelé.
Maso a oleje zase nepřátelé.
Pamatujte, solné sklepy ulehnou na mušelínová prostěradla
společně s kořením.
-Dělej, co umíš, ano? -Ano.
Zaparkujte na parkovišti pro zaměstnance a nechte klíče v přihrádce.
Proč? Co chcete dělat?
Zaujmu své místo mezi bažanty.
Ne...
-Vážně. Co? -Myslím to vážně.
Maggie, je to všechno jen zábava, ne?
Muži. Manželé, sex.
Milenky. Klam.
Následnictví.
Je to měna.
To je to, co jsme.
Já mám ráda příjemné věci, které jsou prosté, obyčejné.
Ale zároveň skutečné.
Vlastně mám ráda věci, které jsou spíš pro střední třídu, trochu nemoderní.
Mám ráda Bídníky, Fantoma opery.
Mám ráda fast food.
I bažantů je mi líto.
Nemám tady žádnou naději.
Mezi nimi ne.
Uvidíme se v Kensingtonu. Nemůžu se dočkat.
-Budu mít v klobouku bažantí brko. -Dobře.
Sabotér!
Nestřílet!
Chlapci!
Chci vás vzít domů!
Nehnu se odtud, dokud ke mně nepřijdou.
Budete mě muset zastřelit!
Běž.
A zkus jí pomoct.
Vaše královská Výsosti, chcete, abych zasáhl?
Moji synové se teď připojí ke své matce.
Takže nikdo nebude střílet.
Jděte.
Ano. Dobře.
Lenochode! Běžíme! Utíkejte!
Myslíš, že vyhraješ?
Jdeme, mami!
Počkejte, kluci.
Pojďte sem.
Nohy nahoru, nohy nahoru.
Kolik vážíme?
111 kilogramů.
Jdeme, mami.
-To jsem se tedy pobavila. -Madam, mám přivézt auto?
Řekněte to majorovi Gregorymu. 111 kilogramů. Zapište to.
-Už nás opouštíte, madam? -Ano! Není to strašné?
Ano.
Nedáte si něco k jídlu? Hodně toho zbylo.
Ne, slíbila jsem jim opravdovou lahůdku.
A přišla jsem o to vaše suflé.
Stejně bych ho nedokázala ocenit.
-Mami, potřebujeme klíče. -Jsou tady.
Je tady i vzkaz.
Dianě
Nemiluji vás jenom já! Maggie
Kam to jedeme?
Domů.
-Je mi zima. -A já mám hlad.
Tak zapni topení! Jedeme se najíst.
A kde budeme jíst?
Někde.
-Ty víš kde? -Věř mi!
-Ty to víš taky? -To se uvidí.
Všechno, co potřebuji, je zázrak, všechno, co potřebuji, jsi ty...
ANNA BOLEYNOVÁ ŽIVOT A SMRT MUČEDNICE
-Tohle auto je skvělý! -A ta písnička taky!
Jedeme!
Všechno, co potřebuji, je zázrak, všechno, co potřebuji, jsi ty...
Co si přejete?
Třikrát kuře, třikrát hranolky. Dvě coly a pomerančový džus, prosím.
A na jaké jméno?
Spencer.