EN FABEL OM EN SANN TRAGEDI
JULAFTON
Hallå, 3? Allt lugnt. Ta in allt.
Brigad.
Ännu en gång till strids.
Ja, chef!
Var fan är jag?
- Titta. Det är Diana! - Ursäkta mig.
Jag letar efter en plats.
Jag har absolut ingen aning om var jag är.
Det finns inga skyltar nånstans.
Var är jag?
Då så.
Halva min vikt är ändå smycken.
- Minns ni när hon sa det? - Jag var inte med, men hörde om det.
Är hon här än?
- Inte än, ma'am, nej. - Då är hon sen.
Och han är tidig.
- Och ändå är hon sen. - Ja, jag säger då det...
Ursäkta!
Vad fasen gör du här, Diana? Förlåt, jag menar... ers kungliga höghet.
Jag är vilse.
Men om det är du så måste jag vara nära, va?
Ja, huset ligger precis där borta. Men varför kör du själv?
- Bilar kan inte köra sig själva. - Nej...
Var är din chaufför? Var är dina livvakter?
Jag vet inte. Jag var på kaféet i Kensington och delade ut julklappar.
Och jag tänkte att jag lika bra kunde... köra.
- Vet de? - Nej. Jag bara körde.
Nåja, hur som helst...
- God dag igen. - God dag, Darren.
- Är alla där? - Ja, förutom hennes majestät, ja.
Perfekt.
Titta. Så klart. Nu vet jag var jag är.
Vi kallade honom Bertie.
Jag tror att det är min fars rock han bär.
Vi bodde på andra sidan den kullen. Pappa gav bonden sina gamla kläder.
Hur kan jag köra vilse på en plats där jag brukade leka?
Vi borde verkligen ge oss iväg.
Mördar de mig, tror du? Jag ska kolla.
Kolla vad? Det serveras sandwichar om en kvart.
- Det är pappas, det är jag säker på. - Skyll på en traktor som gått sönder.
- Säg att du kom vilse. Vad som helst. - För sent att skylla på traktorer.
Ers majestät. - Ers kungliga höghet.
God dag.
- Nej. Gary brukar låta mig slippa. - Gary, ers kungliga höghet?
Den ordinarie, den vanlige julpagen. Vi två har en överenskommelse.
Jag brukar inte bli vägd. Jag är ändå hälften smycken.
Som jag alltid säger.
Fast det är jag inte. Det är ett skämt.
Hennes majestät själv satt för ett ögonblick sen på vågen.
Och hon var väldigt bestämd med att alla skulle göra det.
- Jag tror inte jag har sett er förut. - Det är min första Sandingham-tjänst.
- För att se till att alla blir vägda. - Ingen står över traditionen, sa de.
Okej, visst. Jag ligger redan illa till.
Vi måste gå upp minst 1,5 kilo här för att bevisa att vi njöt av julen.
- Ja? - Det är traditionen.
Det var prins Albert år 1847 som började med det.
- Det är tänkt att vara lite skoj. - Det är underbart skojigt.
Jag ska göra vad jag kan. Men inga löften.
Jag måste alltid komma ifatt. Alltid.
- Alla är här, va? - Ja.
- Vad hände? - En traktor hade gått sönder.
Jag fick hjälpa till att laga den. Med naglarna.
- Är sovrummet kallt i år igen? - Ja, det är det.
Jag säger alltid till dem. De lyssnar aldrig.
- Ma'am, om sovrummet är kallt... - Sovrummet är alltid kallt.
- Det är på skoj. Tradition. - Jag låter skicka upp fler filtar.
Varför inte höja värmen i stället? Varje år säger jag det.
- Mamma? - Vad? Som du ser ut!
- Mamma, jag fryser. - Vem gav dig denna löjliga jätterock?
Rocken är från förrådet, ma'am. Hans kungliga höghet frös, sa han.
I stället för att höja värmen har de klätt ut dig till Winston Churchill.
Ers kungliga höghet. Familjen är samlad i salongen för sandwicharna.
De väntar.
Sandwicharna.
Sandwicharna. De heliga sandwicharna.
Bra. Till sandwicharna. Jag kommer dit strax.
Ma'am?
Tre dagar.
Inte mer.
Maggie?
Herregud. Berättade de inte för dig?
Jag har fått dig igen. Jag paxade dig.
De gav mig dig för att jag insisterade.
Bra. Hopp.
Det här är dina klänningar till hela helgen.
Jag måste rusa. Lyssna... Jag lämnade en rock i min bil.
Jag vill att du tvättar den och lappar den - allt den behöver.
- En rock var då ifrån, ma'am? - Från det förgångna.
- Vems förgångna? - Spencers.
Jag var alltid sist tillbaka. Alltid sen till allt.
Jag kom hem en halvtimme efter de andra och alla bara skrattade.
Jag hade faktiskt glömt allt om fågelskrämman till i dag.
Jag kan inte fatta att han fortfarande vakar över oss.
Hur kan han se oss?
- Ma'am. De ska öppna julklapparna. - Ja, vi kommer!
Mamma. Varför måste vi öppna våra julklappar på julafton?
Varför inte på juldagen som alla andra?
- I skolan lär ni er ju tempus. - Ja.
- Det är dåtid, nutid, framtid. - Ja.
Här finns det bara ett tempus. Det finns ingen framtid.
Dåtid och nutid är samma sak.
Pappa sa till Harry att tomten tar de kungliga en dag före alla andra.
Så att vi får de bästa julklapparna. Han tror fortfarande på det.
- Det var faktiskt mitt lilla påhitt. - Jag tror på mamma.
- Fast pappa bekräftade det. - Bekräftade pappa det så är det sant.
- Ja, klart att det är. - Ni två får kolbitar i julklapp.
- Kan vi åka till huset där du bodde? - Det är igenbommat.
Det är farligt, tydligen.
De sa: 'Det är farligt, vet du.' Med de rösterna.
- Som dörrar som stängs. - Gav farmor order om det?
- Ma'am? De andra väntar. - Gå ni. Jag kommer strax.
- Gillar du när de blir arga på dig? - Ja, rysligt mycket.
Mamma. Vad har hänt?
Det är jul. Allt får vänta till efter jul.
Gå nu.
Fan!
Där.
- Vad tycker du? - Förtjusande, ers kungliga höghet.
- Du heter Martha, inte sant? - Maria, ma'am.
Min make vet det inte, men...
Jag såg ett foto och... hon bar exakt samma pärlor.
Han köpte exakt samma till henne. Men han inser det inte ens.
Därför lämnade jag dem. Som en gest.
Deär vackra.
- Det är väl inte pärlornas fel? - Nej, ma'am.
Om jag gav dem till dig, skulle du ta emot dem?
Nej. Nej, hon skulle inte ens kunna tänka tanken, ma'am.
Jag hörde att det finns en klänning som passar dem, att allt är klart.
Ni vet, allt är klart.
Det är som om allt redan har hänt.
ANNE BOLEYN EN MARTYRS LIV OCH DÖD
Pappa, sa du inte att vi Spencers är avlägsna släktingar till Anne Boleyn?
Jag har läst allt om henne. De skrev till och med en dikt.
'Hon gifte sig med Englands kung och han tog sedan hennes liv.'
'Ty han mötte en annan kvinna'-
-'och önskade sig henne som drottning och... ny viv.'
JULDAGSFRUKOST
JULDAGSLUNCH
AVFÄRD
- Vem är det?! - Det är Maggie, ma'am.
Kom in!
Kris.
- Tack och lov att det är du. Titta. - Varför kris? Den är vacker.
- Men den passar inte. - Har du provat den?
Nej, mitt humör. Den passar inte mitt humör.
Den borde vara svart. Svart som kontrast till pärlorna.
Jag inte bara räddade den från en fågelskrämma. Jag pratar med den.
Alla rykten om mitt sönderfall bekräftade.
Dammet i detta hus måste innehålla död hud från alla som har bott här.
Det här var en gång drottning Victorias rum.
Så hennes hud svävar i luften här.
Hon var svartklädd i 40 år efter att hennes make dog.
Det är kärlek, inte sant?
Du behöver inte bära svart, för ingen har dött.
- Jag har gått upp i vikt. - Nej, du har gått ner i vikt.
Vikten går upp och ner och är inget att diskutera. Vi har pratat om det.
De fyller ens ägg med prinsar och rider iväg. Det är helt okej.
Äh, skit samma. Jag bär klänningen. Med pärlorna.
Bra. Bra val.
För jag är för svag för att kräva svart.
- Snälla du. Det blir bra. - Ja, det blir bra. Bra.
Du kommer att vara ute i världen på nån pub och skratta.
Och jag står på ett fält fullt av jävla landminor.
Så stå blick stilla och le mycket.
- I det här huset hör alla allt. - Ja, till och med ens tankar.
Vem är den nye karln? Han kan läsa ens tankar.
- Ja, de börjar se allvarligt på det. - På vad?
De börjar se allvarligt på dig.
- Det är oro. - Ja, oro.
Det antyder medkänsla.
Varför skulle de inte vara oroliga? Jag är halvt försvunnen.
- Försvunnen vart? - Jag vet inte.
I dag höll jag på att bara... bara fortsätta köra.
I år insisterade de på att väga mig.
Det var bara på skoj.
De kan inte förändras. Du måste förändras.
Och vägningen är just det. På skoj.
Men se inte konspirationer överallt. Var inte som de säger att du är.
- Du gör det lätt för dem. - För att göra vad? Vad är det?
Var bara vacker. Jag vet om pärlorna och att han gav samma till henne.
Jag förstår varför du är så här.
- Det är avsiktligt. - Nej då. Han är bara glömsk.
Men bär dem ändå. Och i din skönhet kommer han att minnas.
- Jag skiter i om han minns. - Kom då bara ihåg att du är vacker.
- Släpp aldrig det. - Skönhet är värdelöst.
Skönhet är kläder.
Förbered terrinerna, värm skålarna. Hysch, hysch, inget oväsen.
Håll er på fötterna! De hör oss.
Trippa, tassa, mjuka ord.
Inga fingrar på faten, era söner och döttrar av hyndor.
Och vi blancherar nässlorna, för annars bränner de oss.
Brigad, vi gör allt så bra vi kan.
Jag vill att vår prinsessa av Wales...
ska vilja ha något.
Service.
Ma'am? Det är dessert.
- De väntar på er. - Ja, jag vet!
Fortfarande hungrig, ma'am?
Vem är ni... exakt?
Jag är vanligtvis på Clarence House och blev inkallad till att delta här.
Jag är drottningmoderns stallmästare.
- Före det? - Jag var officer.
I Black Watch-regementet.
Och det är det ni gör. Ni håller uppsikt.
Jag är mestadels här på grund av pressen.
Vi ansågs behöva vara på vakt i år på grund av det löjliga uppseende-
-som ers kungliga höghet väcker.
Ja, jag är en magnet för vansinne. Andra människors vansinne.
Jag har militär erfarenhet.
En del av mitt uppdrag är ansvaret för säkerheten på Sandringham House.
Hålla fotografer borta. Utlänningar, ni vet?
En av mina män sa i dag att han såg er byta om med gardinerna isär.
Om det hade varit en fotograf...
Nu håller ni verkligen uppsikt.
Jag håller uppsikt för att se till att andra inte ser.
Deras objektiv är rysligt effektiva nuförtiden, ma'am.
Deras objektiv är mer som mikroskop, faktiskt.
Och jag är insekten i skålen.
Ni förstår, de drar av mig mina vingar och mina ben...
en del i taget. Och noterar hur jag reagerar.
'Hon gör verkligen stort väsen av allt, den här, visst gör hon?'
Inte som Anne Boleyn.
Som sträckte fram sitt huvud mot pincetten med sådan elegans.
Jag ville bara vara säker på att ni mådde bra.
Och ge er ett varningens ord.
Jag kommer att må bra. Om ni går härifrån. Snälla ni.
Nåväl. Men jag ber, håll era gardiner...
Dra för mina gardiner. Ja.
Kanske.
Nej.
Det beror på många saker.
Klockan har passerat midnatt.
Så... god jul.
God jul.
Vem där? Händerna på huvudet!
Förlåt. Det är jag.
Ers kungliga höghet, förlåt. Vi trodde att ni var...
- Kan jag ta händerna från mitt huvud? - Självklart. Förlåt, ma'am.
Jag bodde där förut.
Jag växte upp där. Jag kom för att ta en titt.
Reglerna säger att om vi möter nån, så måste vi rapportera det.
- Med mig? - Med alla.
Jag skulle vilja att ni inte rapporterar detta möte.
Bara... säg att ni såg ett spöke.
- Är ni tillräckligt varm, ma'am? - Inte precis.
De höjer inte värmen.
- Jag går tillbaka. - Vi eskorterar er.
- Varför? - Det finns fotografer.
De vill kanske bara ta foton av det som verkligen pågår.
2-3-2-3. Nån där? Är det nån där?
Nej, inget alls. Ingen, allt lugnt.
Mamma, du är iskall.
Jag försökte rymma. Blev infångad.
Den här är till dig.
- Vad är det? - Det säger jag inte.
Öppna den i morgon bitti, på juldagsmorgonen, som vanligt folk.
- Säg inget till nån. - Okej.
Jag hör er två prata, vet ni.
Och jag fryser fortfarande.
När man fryser tänder man en brasa.
Till dig.
Låt oss leka. Kom!
Givakt. Jag är majoren. Ni är soldaterna.
- Den här leken är larvig. - Bara för att du är kass på den.
Soldat William.
Det bästa med julen hittills? Men det måste vara sanningen.
Det bästa med julen hittills är att få vara med familjen, sir.
- Jag sa att jag ville ha sanningen. - Förlåt, sir. Julklapparna, sir.
Julklapparna är det enda bra med julen, sir.
- Inte om man inte får öppna dem. - Det är sant.
Soldat Harry. Det bästa med julen hittills?
Och jag vet att jag får ut sanningen ur dig, sir!
När du kom, mamma, sir.
- Tack, sir. - Min tur.
Major William till soldat Diana: Säg vad som har gjort dig så ledsen.
- Jag förstår inte vad ni menar, sir. - Jag vill ha sanningen, soldat.
- Sir. Dåtiden, sir. - Jag tror att det är nutiden, soldat.
Jag tror att det ligger i framtiden.
Mamma, jag måste öppna den här, för annars blir jag sjuk.
För guds skull, öppna den då.
Major Williams till soldat Diana: Vilken är din favoritfärg?
- Vilken är din favorit... - Sir, rosa.
- Favoritmat? - Rosa, rosa flodhästskaka. Prickig.
- Vilket är ditt favoritdjur, soldat? - Hummer!
Varför gav du mig en hummer?
För att den är röd som era kinder, sir.
Och den flögs från...
Den flögs från jultomtens hem hela vägen...
- Det är jultomtens hummer... - Det är jultomtens hummer, sir.
- Jag ville ha sanningen. - Ända från Nordpolen. Hon flög hit.
- Har du vingar? - Definitivt!
Soldat William.
Din perfekta perfekta jul. Berätta för mig om den.
Min perfekta perfekta jul är att inte följa reglerna och göra som man vill.
- Äta med händerna! - Inte dyka upp. Hur vore det?
Det vore ett mirakel.
Vi har aldrig haft ett mirakel förut. Vi vet inte hur det är.
Soldat. Vill du bli kung, soldat?
Jag har inget val.
Vill du bli drottningen, soldat?
Jag ska vara er mamma. Det är mitt jobb.
Får du betalt?
Knappast.
Om jag börjar bli riktigt fånig de närmaste dagarna-
-säg bara till mig.
- Jag tror bara på det från er. - Okej, mamma.
Det kan vi absolut göra.
JULDAGEN
- Vem är det? - Er påkläderska, ers kungliga höghet.
- Var är Maggie? - Jag har klätt på er förut, ma'am.
- Ja, jag vet. - Kan jag komma in?
Var är Maggie?
Jag tror att major Gregory skickade tillbaka henne till London.
Det är väldigt kallt denna morgon.
Det här är till frukosten.
Nästa stass som ni valt till kyrkan, bär en varm merinokappa till det.
- Hur ser jag ut? - Vad menar ni?
- Just nu. Hur ser jag ut? - Väldigt bra.
God jul.
- God jul... - jul, ma'am. Väldigt bra.
Jag vill ha nån jag kan prata med. När kommer Maggie tillbaka?
- Jag vet faktiskt inte, ma'am. - Det var allt. Tack.
Det finns en utvald frukostklänning och jag kan ta på den själv.
Ert hår är inte friserat, ma'am.
Säg till dem att jag vill ha Maggie.
Säg till major Gregory, som hör allt, att jag kräver att få Maggie.
Det är inte major Gregorys beslut.
Nej, det behöver inte beslutas. Det är bara det som måste ske.
Men trots det... säg till dem att jag kräver att få Maggie.
Annars skär jag alla mina klänningar i slamsor med en kökskniv.
- Ja, ma'am. - Nej, säg inte det.
Jag menade inte det. Säg inte det. Säg bara att jag vill ha Maggie.
Även om du är duktig, så skulle jag föredra...
Jag skulle vilja ha Maggie.
- Ja, ma'am. - Tack.
Era majestäter, era kungliga högheter, le, jag ber.
Detta följs av ägg i kokott med gräddsås-
-skotska kippers, fullkorns-och vetetoast-
-med sillrom som fått sjuda, rostade muffins, kvittengelé, följt av...
färskt kaffe med ekologiska bakverk från Highgrove House-
-ett urval med sylt och marmelad från Highgrove med Highgrove-bihonung.
Sedan, prick klockan tio, kör bilarna-
-alla berörda till Maria Magdalena kyrka för juldagsmorgongudstjänst.
Men nu... Låt frukosten väl smaka, ers majestät.
Hur ser jag ut?
Du ser bra ut.
Det är en sak...
Hönsen la äggen.
Fiskarna fiskade fisken.
Alla de små bina gjorde honungen.
De har alla ansträngt sig för att ge dig frukost.
Snälla, visa dem vänligheten att inte kräkas upp allt i en toalettstol-
-redan innan kyrkklockorna ringt.
Guds frid, som övergår allt förstånd, ska bevara era hjärtan och sinnen -
- genom kärleken och kunskapen från Gud och hans son Kristus, vår herre.
Låt Gud den allsmäktiges välsignelse, från Fadern, Sonen-
-och den Helige Ande, vara bland er och stanna hos er alla alltid. Amen.
Kom här.
Tack för krabban. Den är gräslig.
Jag köpte den på en bensinstation. Det är jul.
Det är tanken som räknas.
- Har du sagt det till nån? - Nej.
Jag sa åt Harry att gömma sin hummer. Men han tappade bort den ändå.
Så klart. Men det är okej. Det finns många skaldjur på bensinstationen.
Ja.
Fryser du?
- Ja. - Alltid.
Diana!
Hon är fel klädd. Hon bär annandags- lunch när hon ska bära juldagskyrka.
Spelar det verkligen nån roll att hon byter ordning på dem?
Ska jag säga till nån, tycker ni? De kan tro att jag gör misstagen.
Nej, oroa er inte.
De kommer att förstå att det inte är ni som gör misstag.
'O, död, vagga mig till sömns'-
-'för mig till den rofyllda vilan.'
'Låt den utmattade oskyldiga själen'-
-'få komma ut ur mitt sorgsna bröst.'
Diana.
O, död, vagga mig till sömns.
Gå!
- Du måste säga 'gå'. - Gå.
- Viska inte, säg det högt. - Gå!
Igen.
Gå!
Du har 24 timmar. Bara lär honom.
Du följer med fågeln, du siktar på näbben.
En av tre vore drägligt.
William sa innan vi kom hit att han inte ville skjuta.
Jag vill prata, för nån sa nåt om kläder.
- Kommer han att klara av det? - Din påkläderska sa nåt om kläder.
- Kommer han att vara säker? - Helt säker. Man bär skyddsglasögon.
Hur kan det vara säkert om man måste ha skyddsglasögon?
I går kom du efter drottningen.
- Jag körde vilse. - Du bodde bortom kullen i åratal.
Det ser annorlunda ut nu. Allt ser annorlunda ut. Utom fågelskrämman.
Hon sa att du tog av en kavaj på en fågelskrämma.
Det var på skoj.
Du är säker på att du inte var sen i går för att nån fördröjde dig?
- Nån? - Jag trodde att nån fördröjde dig.
Nej.
Ibland blir du fördröjd av nån. Ingen säger nånting.
Det är helt acceptabelt för dig att bli fördröjd av nån.
- Säker jakt? Det är en tradition. - Varför skickade du iväg Maggie?
- Hon lämnade gardinerna isär, sa de. - Jag lämnade gardinerna isär.
De cirklar runt oss. Visste du inte det? Läser du inte?
De hungrar efter vad som helst. Varför byter du klänningar?
Vad fick dig att tro att jag blev fördröjd av nån?
- Han sa att han inte ville skjuta än. - Han är gammal nog.
- Ska han skjuta fåglar i morgon? - För guds skull.
Dessutom...
En av major Gregorys män sa att han såg dig gå runt där ute i går kväll.
Jag ville se mitt hus.
Polisen tog dig, men rapporterade det inte. Gregorys män är bättre.
- Jag ville gå hem. - Det är igenbommat.
Jag önskar att det kunde öppnas. Men önskar jag det högt lär det inte ske.
Du pratar som ett litet barn som inte skämts bort tillräckligt.
Jag skulle vilja att du inte tvingar honom att skjuta fåglar i morgon.
Och jag skulle vilja att du inte köper pärlor till mig.
För du köpte samma sak till oss.
Och om de nu cirklar så verkar det som att de cirklar bara runt mig.
Inte dig. Bara mig.
Kanske för att jag alltid är noga med att dra igen mina gardiner.
Hör på.
Saken är den, Diana, att det måste finnas två av dig.
Det finns två av mig, det finns två av far, två av alla.
Det är den riktiga och den som de tar bilder av.
Vi tilldelas uppgifter.
Jag hatade att skjuta i början. Jag gav mitt gevär till den andre.
Men du måste kunna få din kropp att göra saker-
-som du hatar.
Som du hatar?
- Som du hatar. - Som du hatar?
Ja.
För landets bästa.
- För landet? - Ja, folket.
För de vill inte att vi är som folket.
Så är det.
Förlåt, jag trodde att du visste det.
Så följ listan som den är skriven.
- I den ordning som den är skriven. - Jag vill ha tillbaka Maggie.
Nån hörde Maggie säga att hon tror att du bryter samman.
Alla här hör allt. De säger bara inte alltid till dig vad de har hört.
Detta kan vara en möjlighet att reflektera över vår egen lycka-
-och om vi har nåt att erbjuda som föredömen-
-för de som nyligen har gjort sig fria från diktaturer.
Vi som påstår oss leva i den fria världen-
-borde rannsaka vad vi egentligen menar med frihet.
Och hur vi kan bidra till att säkra att den väl på plats också stannar.
Det finns alla slags inslag i ett fritt samhälle.
Men jag tror att ett av de allra viktigaste är gemene mans vilja...
Ers majestät.
Jag tyckte verkligen om klänningen som ni bar i tv.
Det var inte den som min påkläderska rekommenderade.
De tar många bilder av en, inte sant?
Det enda porträtt som betyder nåt är det de satte på tiopundssedeln.
När de tar den bilden förstår man att man bara är valuta, kära du.
Kom nu!
Kalkonen och gåsen åtföljs av följande:
Plommonsås, brödsås, tranbärssås, hjortronsås-
-potatis, morötter och spenat. Tre katrinplommon till prinsen av Wales.
Ekologiska morötter. Var noga med var ni tar dem, för han kollar.
Palsternackor, återigen ekologiska. Okej, vidare till desserterna.
Vi har aprikossufflé, brödpudding-
-julkaka, chokladjulstubbe, plumpudding, mince pie-
-hallonkroketter, smördegskakor, fondant-
-chokladmousse, vit chokladmousse, crème brûlée.
Till sist ett urval av söta och salta ekologiska kex.
- Ekologiska kex från...? - Highgrove, chef!
Ja. Ja, förbaskade Highgrove.
Då så. Okej, klockan är nu tio över tre.
Middagen serveras prick kl. 20.
Vad händer med fasanerna?
Vad händer med fasanerna som min son skjuter?
Efter jakten gör vi i ordning och plockar dem-
- och alla får ett par med sig hem. - Det blir många över.
Personalen och hundarna får några. Och resten kastas.
Kastas?
Fasanerna föds upp för att skjutas. Utan jakten hade de inte funnits.
De som inte skjuts blir överkörda. Det är inte de smartaste fåglarna.
Vackra, men inte särskilt smarta.
Läste du Vogues artikel om mig?
Jag har satt aprikossufflé på menyn. Din favorit. Jag ska göra den åt dig.
Okej.
Kan jag sätta mig?
- Jag har läst om Anne Boleyn. - Jag minns aldrig vem som är vem.
Det var hon som halshöggs av kung Henrik VIII.
För han sa att hon hade en affär. Men det var han som hade affären.
Jag tror att jag såg henne. Hennes spöke.
Allt som du säger till personalen här blir valuta.
Förstår du? Det blir valuta i dessa rum.
Bra. Utmärkt.
Jag är redo för min framtid som ansikte på ett mynt som byter hand.
Nej. Inte ens du tror det.
Sa Maggie att jag bröt samman?
Vem av dem är Maggie?
Jag trodde att hon var min vän. Sa hon det?
Jag lyssnar inte. Jag bara lagar mat.
Vissa saker är bäst att inte säga högt.
Historier om spöken och halshuggning och annat som du säger upprepas här.
Men om jag inte sa det högt skulle de läsa det i mitt ansikte.
De ser alla rakt igenom mig.
I regel när de sitter vid dessa bord och pratar så skrattar de.
Åt alla konstigheter och skandalerna.
Men åt dig skrattar de inte.
De är fulla av medkänsla mot dig. Och de är vänliga.
Och de är oroliga.
De vill att du ska överleva.
Som personen som du var när du kom hit första gången för tio år sen.
Har du tillgång till en avbitartång?
- Varför vill du ha en avbitartång? - För att klippa ståltråd.
Kom igen. Flyg iväg.
Innan det är för sent.
Om du ska flyga nånstans, får jag då rekommendera Kensington?
De hade inte skjutit dig där. De hade gått igång på dina vackra fjädrar.
'Se på färgerna', hade de sagt. Alla hade börjat bära fjädrar som dina.
Du har tur som kan bära samma dräkt...
Ni måste göra er klar till middagen. Klockan är snart fem.
- Middagen är klockan åtta. - Påkläderskan måste klä på er. Kom!
Jag kommer strax.
Ma'am, får jag...?
För några år sen var jag i Belfast. Vid Falls Road.
Det var en ruskig tid.
Vi stod i en gränd, på väg att gå över.
Jag hade en god vän bredvid mig. En god vän.
Soldater blir mer än vänner, vet ni.
För att få våra ben att sluta skaka berättade han en historia för mig.
Han växte upp på en gård i Highlands och han berättade om en häst-
-som hans far köpt på en marknad och som inte kunde tämjas.
Många roliga historier om den vilda hästen som kastade av hans bröder.
Men sen sa han:
'Men så, en vacker morgon'...
Just då träffade kulan honom. I nacken. Den kom ut genom näsan.
Och han föll över mig och... jag kramade honom. Hårt.
Det räddade mig från nästa kula.
Jag fick aldrig veta vad som hände med den vilda hästen.
Jag frågade mig själv: 'Vilka är det vi soldater dör för?'
Sen kom jag ihåg min ed.
Vi svär alla en trohetsed till kronan.
Det är inte människorna. Men det är eden som man väljer att tro på.
Deras brister och svagheter är inte det man tänker på-
-när man står i en gränd vid Falls Road.
Man tänker bara på sin ed och på vad den betyder.
Jag vill inte att nån dör för mig.
Och jag hoppas att er väns vilda häst aldrig tämjdes.
Ma'am. Jag har blivit ombedd att säkerställa-
-att ni den här gången, till skillnad från er ankomst hit-
-kommer till middagen i tid.
Det är hennes majestät och huset Windsor som jag har svurit att tjäna-
-och jag talar med deras röst. Så det finns ingen tid för tolerans.
Det var ni som la boken på min säng.
- Vilken bok? - Ni la den där som en varning.
Jag har verkligen ingen aning om vad ni pratar om, ma'am.
Det verkar ha varit lite förvirring om-
-vilken klänning ni ska bära och när.
Ja. Ni rapporterade troget min förvirring. Ni kanske svor en ed.
Gardinerna har sytts fast, ma'am.
Jag blev tillsagd att sy fast dem av hans kungliga höghet.
Det har rapporterats om folk på ägorna.
De tror att det är fotografer. Vi tyckte att det var klokt.
Ja, det är klokt.
- Till julmiddagen. - Det är väldigt klokt.
Jag sydde in den. Ni har gått ner i vikt.
Ska vi prova den på? Ma'am, jag ska hjälpa er.
Hur kan ni hjälpa mig?
Jag trodde först att den kanske inte skulle passa på mig. Men det gör den.
Det finns till och med lite plats kvar för middagen.
Så där ja.
- Bär ni den? - Givetvis bär jag den.
Det står 'Juldagsmiddag' på etiketten och det är juldagsmiddag.
Vad skulle jag annars bära?
Lämna mig nu.
- Jag vill onanera. - Ma'am.
Ni kan säga till alla att jag sa det.
Ma'am, middagen serveras om 30 minuter.
Ja. Jag kommer!
Mamma? Mamma?
Mamma? Du sa att vi skulle säga till dig om du var väldigt fånig.
Mamma, du är väldigt fånig.
Snälla du. Mamma, vi måste alla sätta oss före farmor.
Ma'am? Middagen serveras om tio minuter.
Ja. Vi ska bara...
Mamma, stäng bara av hjärnan. Tänk inte på det förrän efter middagen.
För allas skull.
Kökschefen har gjort aprikossufflé. Det är bara till mig.
Det är inte till dem, utan till mig.
Du har typ en minut på dig att klä på dig.
Du klarar det här.
Det är okej. För det tar mig bara en minut.
Jag ser jättebra ut ändå.
Såg du henne i kyrkan?
Såg vem, mamma?
- Jane Seymour, så klart. - Mamma...
- Det tar mig en minut. - Okej.
Okej. En minut.
Jag behöver bara en minut.
- Bara en minut. Ursäkta. - Nej!
- Det är okej. Det är okej. - Nej, snälla mamma!
Ma'am? Desserten serveras snart.
Aprikossuffléen är bara till mig.
Ma'am, jag har blivit tillsagd att vänta på er.
Det är väldigt vänligt av er. Väldigt vänligt...
Ma'am?
Diana?
Kom in!
Kris!
Håll ut. Kämpa mot dem. Var vacker.
Du är ditt eget vapen. Slå det inte i spillror.
Det är okej, men du måste stanna hos mig.
- Du får inte lämna mig. - Nej.
- Stanna hos mig. - Visst.
- Var är hon? - Ma'am?
Ma'am, alla väntar.
Ma'am, snälla ni.
Säg till dem att jag inte mår bra.
Säg till dem att jag inte mår bra alls!
Säg till dem att jag inte mår bra.
Säg till dem att jag inte mår bra!
Jag behöver gummistövlar och en ficklampa.
Tack.
- Vart ska ni, ma'am? - Hem.
Sir? Prinsessan av Wales har gått ut.
Hon sa att hon ska hem.
Verkligen? Så underligt.
Jag tror att det betyder att hon ska till Park House.
Det är farligt, sir. Trappan och golvbrädorna är murkna.
Om en prinsessa vill gå hem, vilka är vi att stå i hennes väg?
Om konstaplarna rapporterar nåt, säg åt dem att lämna henne ifred.
Det är det enda hon vill. Att vi alla bara lämnar henne ifred.
Ja, sir.
Diana! Pojkar! Maten är serverad!
Diana.
Han gav henne en bild på sig själv.
En miniatyrmålning.
Hon bar den runt sin hals.
Samma som den som jag bar runt min hals.
Så jag bara slet av den.
Gå.
Fly.
ANNANDAG JUL
Är du verklig?
Ja.
De bad mig komma tillbaka. De sa sig behöva nån som pratade med dig.
- Vilka är 'de'? - Prinsen av Wales.
- Det var snällt av honom. - Han är inte genomusel.
- Ingen av dem är det. - Nej.
De bad mig föreslå att du går till en läkare.
De säger att du har skurit dig själv igen.
Hur vet de det?
- De vet allt. - Det gör de inte.
De vet inte att Anne Boleyn räddade mitt liv i natt.
Jag har föreställt mig hur de ska skriva om mig om tusen år.
Om man är kunglig beskriver de en med färre ord ju mer tid som går.
Vilhelm Erövraren.
Jungfrudrottningen Elisabeth. Diana...
Om jag nånsin blir drottning, vad kommer jag att vara?
Galen?
Han sa att du hade sagt till nån att du trodde att jag bröt samman.
Det är okej. Men sa du det?
Innan jag besvarar den frågan, ma'am-
-för vad det är värt...
Jag har aldrig sagt det till dig och du får nog avskeda mig efteråt.
Men jag är faktiskt kär i dig.
Ja, jag menar på det sättet.
Fullständigt.
Så mitt ord för att beskriva dig skulle nog vara chockad.
Diana den chockade.
Jösses!
Ja, verkligen. Så vad säger du om det?
Chocker gör tydligen underverk.
Och jag vet att du inte ser på mig på det viset.
Det är helt okej. Jag är vuxen.
Jag tänkte bara lätta upp bedrövelsen med nåt helt oväntat.
Tänk bara på alla gånger som jag har sett dig naken.
Jag är förvånad, men helt... Jag tar det som en vuxen.
Nej, det gör du inte. Du fnittrar barnsligt och jag älskar det.
Skit i läkarna. Det du behöver är kärlek.
Kärlek, chocker och skratt.
I mängder.
Är du redo för promenaden nu?
En timme till jakten.
Fyll på jaktkorgarna, tack.
Ägg, mejeriprodukter och ost är våra vänner.
Kött och oljor är våra fiender.
Kom ihåg: saltkaren ska ligga ner bland kryddorna på muslinlakanen.
- Gör bara ditt bästa, okej? - Ja.
Ställ bilen på personalparkeringen och lämna nycklarna i handskfacket.
Varför? Vad ska du göra?
Jag ska ta min plats bland fasanerna.
- Nej... Allvar, vad? - Jo, allvar.
Åh, Maggie. Det är ju bara på skoj, eller hur?
Män. Makar, sex.
Älskarinnor. Svek.
Tronföljd.
Det är valuta. Det är allt vi är.
Jag gillar fina saker-
-som är enkla, vanliga. Men saker som är verkliga.
Jag gillar verkligen saker som är väldigt medelklass, omoderna.
Jag älskar 'Les Misérables' och 'Phantom of the Opera'.
Jag älskar snabbmat. Jag tycker synd om fasaner.
Det finns inget hopp för mig. Inte med dem.
Vi ses i Kensington sen. Jag längtar.
Jag kommer att ha en fasanfjäder i min hatt.
Sabotör! Eld upphör!
Pojkar! Jag vill ta med er hem!
Jag rör mig inte ur fläcken förrän de kommer till mig!
Ni får helt enkelt skjuta mig!
Gå.
Försök hjälpa henne.
- Ers kungliga höghet, ingriper jag? - Mina söner...
ska gå till sin mor.
Så alla låter bli att skjuta.
Gå.
Ja. Okej.
- Kom! Sölkorv! Sölkorv! - Kom!
- Kom igen! - Vill du komma först?
Kom nu, mamma.
Vänta! Pojkar.
Kom här, kom.
Upp med fötterna.
Vad väger vi?
111 kilo.
- Så där. Så mycket har jag njutit. - Ma'am, ska jag köra fram bilen?
Säg det till major Gregory. 111 kilo. Skriv ner det.
- Lämnar ni oss, ma'am? - Ja. Är det inte fruktansvärt?
Jo. Vill ni ha lite mat? Det finns gott om rester.
Nej, jag har lovat dem nåt riktigt gott.
Jag missade din sufflé. Den vore ändå bortkastad på mig.
- Kom igen, vi behöver nycklarna. - Här ligger ett brev också.
Det är inte bara jag som älskar dig! Maggie
Hej då!
- Vart ska vi? - Hem.
- Jag fryser. - Och jag är hungrig.
Höj värmen då. Vi ska äta.
- Var ska vi äta? - Nånstans.
- Vet du? - Lita på mig!
Vi får se.
- Jag älskar den här bilen. - Jag älskar den här låten.
Kan jag ta er beställning?
Tre kyckling, tre pommes, två cola och en apelsinjuice, tack.
Och hur var namnet?
Spencer.
Text: Thomas Jansson. Scandinavian Text Service.
Ansvarig utgivare. Kristina Pesznecker. Scanbox Entertainment Sweden AB.