SERIÁL NETFLIX
- Jsme zpátky. Vážně?
- Připravte se na nová dobrodružství. - Máme na to jenom pár šancí.
Bylo to šílených pár let, ale hned vás uvedu do děje. Darinův dům shořel
při požárech v Malibu, ale teď si staví svůj nový ekologický dům snů.
Nechám zemi, aby se mnou mluvila.
Jakkoli to může znít šíleně. A pak vytvořím to nejlepší místo na světě.
Mezitím žije ve svojí jurtě.
Začátkem roku 2020 jsem na pár týdnů odjel z USA za přáteli.
Za relaxem a surfováním. A pak bum!
Řekli mi, že si dovolenou o pár týdnů prodloužím. A to se změnilo na pár měsíců.
I když se ze mě stal nedobrovolný vězeň, do téhle země jsem se zamiloval.
Chtěl jsem, aby moji přátelé a rodina viděli tutéž krásu, co já.
Na tomto kontinentu je to trochu jiné. Je to ostrov.
Použili agresivní přístup s uzávěrami, omezeními a rouškami.
Hej.
Uklidni se.
To vše vedlo k relativně nízkému počtu infekcí a úmrtí.
V době natáčení se zdálo nejbezpečnější, aby všichni přiletěli za mnou.
A tak za mnou přiletěli.
- Devátej den mojí hotelový karantény. - Jako na Hromnice o den více.
Něco jsem snědla.
Tentokrát se seznámíme s šestou největší zemí světa…
s jedinečnou rozmanitostí biomů, podnebí a organismů.
Ježíš!
Projdeme co největší území, od vrcholků hor...
Super kancl.
…k bariérovým útesům. A ochutnáme to nejlepší místní jídlo.
- Bože. - Co nejblíž k jeho zdrojům.
- Na dobrou vodu. - Navštívíme přední inovátory…
Shromáždí je, oddělí je a přerozdělí je do všech částí biosféry.
…kteří hledají čistší, lepší a udržitelnější způsob života.
Poznatky z tohoto kontinentu poslouží jako mikrokosmos pro celou planetu.
Tento díl se zabývá ochranou životního prostředí.
- Jsi tak maličká! - Potkáme přední australské ekology…
Tohle je náš Jurský park.
…a uvidíme, jak se snaží chránit vše od zvířat až po zemědělství.
- Tvoje poslední hrbolatá cesta. - Čau, kámo.
A zjistíme, jak to všechno souvisí přímo s námi,
protože tohle prostředí musíme sdílet všichni.
Vidíte? Tohle je Země. Tam žijeme všichni.
- Zvuk jede. - Klapka!
Je čas na shledání! Po dvou týdnech jsou všichni venku z karantény.
- Jo! - Náš štáb a rodiny jsou zpátky.
- Čau! Jak se máš, chlape? Rád tě vidím. - Já tebe taky.
Jsem nadšenej. Bude to ještě lepší.
Jak je? Viděl jsem tě přes kameru. Rád tě vidím, kámo.
Dlouho jsme se neviděli. Pořád máš vlasy?
- Jasně. - Jo!
Malá lekce dějepisu. Kultura Aboridžinců, domorodých lidí Austrálie, je stará
zhruba 60 000 let. A dnešní generace pokračují ve zvycích a rituálech
předávaných v průběhu času, aby uctily a zachovaly svou historii.
V této zemi existuje asi 500 různých domorodých skupin,
z nichž každá má svůj jazyk a zvyky, ale většina z nich má uvítací obřad.
Jak je zvykem, než vyrazíte na pozemek kmene, představíte se,
uvedete svůj záměr a požádáte o svolení. To vše je projev úcty.
Kdysi před britskou kolonizací Austrálii tvořily jen různé domorodé
národy neboli kmeny. Tak si různé domorodé komunity Aboridžinců říkají.
Tito lidé jsou z kmene Darug. Jejich původ sahá až k počátkům tohoto kontinentu.
Tímto chceme uznat jejich zemi a uznat je jako První lid této země.
NÁRODY GADIGAL-DARUG, BUDAWANG-YUIN, WIRADJURI A NGEMBA
Vítejte v kruhu, bratři.
- Díky. - Díky.
Když přijdete do mého tábora, jste pod mou ochranou.
Jakmile překročíte tu hranici a projdete kouřem, stanete se jedním z nás.
Představte se, prosím, strýčkům
a sdělte nám, proč jste zde.
Jmenuju se Zac. Narodil jsem se v okrese San Luis Obispo v Kalifornii.
- Jo. - Jsem tu proto, abych se učil
a získal perspektivu a vhled do vaší kultury a národa.
Abych byl přítomný a sjednocený s tím vším.
Krása. Díky, bratře.
Jmenuju se Olien. Křestním jménoem Darin.
Narodil jsem se v Minnesotě ve Spojených státech.
Je mi vážně ctí být tady. Cítím zdejší přírodní živly opravdu silně
a jsem nesmírně poctěn vaší přítomnosti a vděčný, že zde můžu být.
Tento rituál souvisí s původními obřady,
kdy příslušníci sousedních kmenů procházeli jinými tábory.
Oheň je spirituální a kouř očistný.
Kouř zahání všechny zlé duchy, které si s sebou mohou návštěvníci nést.
Poutníci jsou očištěni a mohou pokračovat ve své cestě.
Očistěte svá spojení s Otcem nebes, Darine a Zacu.
Kouř vám musí zahalit hlavu.
Očistíme naše spojení s Matkou Zemí, a tak si očistíme nohy.
A očistíme všechny části těla, kde máme pocit, že je čas na nový začátek.
Kouř jde jen tam, kde je potřebný.
Rád bych vám nabídl kus látky, a to tento slavnostní šátek.
Má oranžovou barvu. Ta symbolizuje, že krev pochází ze země
a že Děd Slunce je náš všemohoucí děd, který všechny spojuje.
Dokud zde budete, rád vás budu chránit.
Zacu a Darine, postavte se.
Takže obřadní šátek je darem, kterým vás u nás vítáme.
A na půdě, po které chodíme. Tohle je okr. Ochrání vás před újmou.
V mém jazyku říkáme Warami. To znamená: „Vítejte.“
Starší nám všem dali své požehnání a pár rad na zvážení před naší výpravou.
Chci dát svůj nejcennější orgán vedle toho tvého. Mé srdce vedle tvého.
- Nádhera. - Vítej, bratře.
- Díky, bratře. Děkuji ti. - Vítej, bratře.
A Zacu, bratře, uděláme totéž. Dám své srdce k tvému.
- Díky. - Projevit lásku, to nás činí lepšími.
Já vím. Děkuji.
- Vítej, bratře. - Warami. Díky.
Jsme vítáni. Všichni jsme vítáni.
Tímto obřadem prošel celý náš štáb a všichni z něj byli dojatí.
A tady je další nový začátek. Ve snaze zlepšit naši uhlíkovou stopu
při výrobě tohoto pořadu a přispět k ochraně životního prostředí
budeme dělat věci jinak.
- To je plně elektrický auto? - Jo.
- To je úžasný. - Nová kára.
Na některé výlety a terény budeme mít hybridní auta,
ale tahle hračka dodá našim cestám nový náboj.
- Paráda. Libovka, kámo. Úžasný. Řídíš ty? - Jo.
- To přejedeme Mitche? - Ne, nepřejedeme Mitche.
Klapka!
Můžeme to rozjet, Zachariášku?
Hlavně se musím držet na správný straně silnice, což je tady vlevo.
- Parádní auto. - Budeš řídit a já spát.
Sladký sny, kámo.
Vydáváme se na cestu ochrany životního prostředí
a chceme nejdřív ocenit nedotčenější části Země, jak je příroda zamýšlela.
Pouhých 100 kilometrů západně od Sydney leží chráněná oblast Světového dědictví
známá jako oblast Modrých hor. Není jen majestátně krásná,
ale je i domovem mnoha vzácných a ohrožených druhů.
- Mrkej na to. - Překrásný místo.
Je tu chráněný park, kde je možné tábořit, provozovat pěší turistiku a podobně.
Ioniq od Hyundaie nás dopravil až do Modrých hor.
A pokud jste dobrodruhové jako my,
Dan vám dopřeje zážitek, na který nikdy nezapomenete.
- Zac. Těší mě. - Dan.
- Čau, Dane. Suprovej kancl. - Jo, je pěknej.
Tohle už není pěší turistika, ale kaňoning.
Žít a pracovat v Modrých horách je pro mě naprostá výsada.
Tamhle dole pod náma je Jamison Valley.
Rád bych řekl Warami mittigar. „Vítejte, přátelé.“ V jazyku Darugů,
- tradičních vlastníků části Modrých hor. - Ty skalní stěny jsou dokonalý.
- Fakt neskutečný. - Vyrazíme do Empress Canyon.
Jednoho z nejlepších kaňonů tady. Jsou tu stovky nádherných štěrbinových kaňonů.
To jsou vážně úzké pukliny v mohutných pískovcových skalách. Proudí jimi voda.
Oblékneme si neopren. Nasadíme si helmy a postroje
a potáhneme tam velká těžká lana. Budeme skákat ze skály. Budeme plavat.
A jako velký finále musíme slanit třicetimetrovej vodopád.
Jasně. To zní jednoduše. Jdeme na to.
- Jdeme na to. Paráda. - Bezvadný.
Tohle je úžasný.
Jedním z důvodů, proč mají Modré hory status světového dědictví,
je rozmanitost života, kterou tu máme.
A zejména nejznámější australský strom, eukalyptus.
V Modrých horách je asi 100 druhů eukalyptu,
což je na relativně malou část Austrálie ohromující rozmanitost.
- Takže jo, parádní strom. - Neskutečný.
- Je v okolí hodně přírodních pramenů? - V Modrých horách máme takzvané
visuté bažiny, které jsou i na kolmých skalách. Jsou to obrovské zásobárny vody
a filtrují vodu. Voda z kohoutku v Sydney
je jedna z nejsladších pitných vod na světě,
protože pochází přímo odsud.
Tohle je jiný typ ochrany přírody.
Po generace chráněná a zachovaná oblast, jejíž krásu oceníme na první pohled.
Většina zemí má nějaký systém národních parků.
Zhruba 15 % Země je nyní vyčleněno a chráněno před hospodářským využitím.
Předtím jsme byli v krásném suchém eukalyptovém lese,
ale jak cítíte a vidíte, teď jsme na úplně odlišném místě.
Teď jsme v mírném deštném pralese. Pořád je tu chladno a vlhko
jako v pradávně Gondwaně. A tak tu dál roste pradávná gondwanská vegetace.
Pradávné stromy, kapradiny a keře. Tohle je náš Jurský park.
V téhle Austrálii žili dinosauři. Jsme jen o pár set metrů níž,
ale vrátili jsme se o 100 milionů let zpátky.
Prodal mi to už Jurským parkem. „Na ničem jsme nešetřili.“
Kaňoning je tím nejlepším způsobem, jak tenhle příběh prozkoumat.
- Půjdeme tam. - Jo.
Měli bychom vyjít nahoru, bude tam rovinka.
A tam si nasadíme neopreny, helmy a postroje.
Dan nám dal dlouhou bezpečnostní lekci. Vysvětlil nám, jak používat vybavení.
Věřte mi, tohle bez profesionála nedělejte. Je to neuvěřitelně nebezpečné,
i smrtící, když nevíte, co děláte. Tím neříkám, že víme, co děláme,
ale aspoň Dan to ví.
Chlapi, musíte se tomu stoprocentně poddat. Nesmíte se bát, jasný?
- Jo. - Raz, dva, tři!
Jako jedna z těch týmových aktivit,
kde budujete důvěru tím, že se necháte chytit.
Ale tady vás nikdo nechytí. Vypadá to jako špatnej nápad.
Moment pravdy.
Pomalu.
Všechny nás spočítám. Jo, jsme tady všichni.
- Na to je ten kelímek. - A nikdo se neztratil ani nezranil.
Díky moc, bezvadný.
Připijeme si teplým čajem, že jsme přežili, a připravíme se na velké finále.
Slanit tenhle třicetimetrový vodopád? Šmankote.
Začni se spouštět. Nohy první.
To je ono. Jdeme na to.
- Připravený? - Jo. Dobře.
Zacu, chci, abys začal pomalu couvat.
- A pořádně se zapři do toho postroje. - Jasný.
Nohy pěkně zeširoka. Dobře. To je ono.
Přesně tady přemýšlím, jaká hrozná rozhodnutí mě přivedla až sem.
Ať už to bylo cokoli, teď už není cesty zpět.
Jdi na to!
Výborně!
Bože můj. Zvládnul jsem to. Všichni jsme to zvládli!
Skvělá práce, týme.
Většina států má chráněná území, která mají udržet část země nezastavěnou
a nedotčenou, aby si ji všichni užili. I tak ji lze prozkoumat a ocenit.
Ale to by spousta lidí ráda změnila. Komerční developeři,
průmysl fosilních paliv a další stále hledají oblasti s nevyužitými zdroji.
Národní parky po celém světě lze chránit věnováním času nebo peněz.
A samozřejmě je navštivte, kdykoli můžete. Na ten zážitek do smrti nezapomenete.
Hodinu a půl objíždíme hory, abychom se dostali do dalšího chráněného parku.
Několik zvířat je s Austrálií neoddělitelně spojeno, počínaje koalou.
Občas se jim nesprávně říká „medvídek koala“. Vůbec to nejsou medvědi,
ale vypadají jako roztomilí plyšáci. Ještě předtím, než jich tolik umřelo
při nedávných požárech, byl tento druh označen jako zranitelný.
- Ahoj, jak se máš? - Dobře, díky.
S monitorováním populace koalů a snad i jejím navýšením pomáhají
tyto úžasné ochránkyně přírody z neziskové organizace Science For Wildlife.
- Šmouha. - Ahoj, Šmouho.
- Nazdárek. - Těší mě.
- Ahoj, Šmouho! - Šmouhanátor.
Měl bych to vysvětlit. Šmouha je hodný kluk. Ale kvůli možným místním jedům
má pro svou vlastní ochranu, ne naši, náhubek Hannibala Lectera.
- Takže Šmouha něco dovede? - Jo. Dovede najít koalí hovínka.
Panečku.
Přesně tak. Šmouhova superschopnost je vyčmuchat koalí hovínka.
Kde koalové kadí, tam i žijí. A přesně ta místa hledáme.
Co nacházíte? Došlo k velkému úbytku populace?
Území světového dědictví bylo z 80 % zasaženo ohněm. Báli jsme se, že vymřeli.
Je to tady tak kopcovité a strmé, že oheň některými oblastmi prošel,
aniž by spálil klenby stromů. Je těžké je spatřit. Stromy jsou tady kvalitní
a koaly upřednostňují tu oblast, kde je nejvíc hovínek.
Oblasti s největší koncentrací koalího trusu jsou ty, které upřednostňují.
Doufají, že na základě svých zjištění vytvoří oblast vhodnou pro koaly.
Půjdeme tímhle směrem. Je to oblast jednoho hektaru. Prozkoumá ji za 15 minut.
Je fakt rychlej.
- Takže 2,5 akrů za 15 minut? - Jo.
- No teda. Jseš pašák, Šmouho.
Součástí naší práce je zjistit, proč v téhle oblasti koalové přežili.
Díky terénu, prostředí, podmínkám? Pak se snažíme některé ty oblasti chránit,
aby se jejich populace po požárech vzpamatovala. Je jich jen zlomek.
Ale na těchto místech máme naději.
Naděje je hnacím motorem a potřebujeme jí víc.
- Šmouha už má nastartovanej motor. - Že jo?
Můžeme? Pracuj!
Je načase, aby Šmouha udělal svou práci a vyčenichal koalí… práci.
Našel jsi hovínko? Hodnej pejsek!
- Už u něj byl. - Ani náhodou! Co?
- Jak to? - To bylo rychlý.
- Božínku, ty… Jo! Jo. - Hodnej kluk, Šmouho!
- To je pořádný. - To teda.
- Tady je. - Jo. Výborně, Šmouho. Hodnej pejsek!
- Hodnej pejsek! Frajer. - Skvělý!
Co?
- Úžasný! - Ani není celé.
- Jen zlomek. - To lidi nemají šanci spatřit.
- Ne. - To bylo fakt cool.
Usnadňuje nám to práci. Zápach není moc silný.
Jo, je trochu vyčichlé.
- Pokračujeme? - Uvidíme, co najdeme.
- Kámo. Šmouho. - To je něco.
Je to trochu starší… kousek. Šmouha najde ještě něco lepšího.
- Máš další? Dobrá práce. - Našel ho.
- Je docela zvláštní. - Je hubený.
Jo. Ale vnitřek je správný a má správný zápach.
Když si čichnete k trusu vačice, řeknete jenom: „Proboha!“
Zato ten koalí voní jako zatuchlý eukalyptus.
- Co z toho hovínka o tom koalovi poznáte? - Je to menší koala, nejspíš mládě.
- Podle velikosti. - Jo.
Tyhle dámy se v ******* fakt vyznají.
- Nečekal jsem, že budu čichat k trusu. - Ani já.
- Je to cool. - Tak jo.
- Fakt malý hovínko. - Trochu zatuchlý, ne?
Nevoní to jako eukalyptus. Tohle smrdí jako *****.
- Nesmrdí! - Ale no tak.
Najdeme ti vačici.
- Přesně tak. - A srovnáme to.
Tady máš. Kameramane, čichni si.
Nečichnul sis!
- Nečichnul si! - Jo.
Potvrdili jsme, že v této oblasti žijí koalové.
Ale nalezneme je trochu technicky pokročilejším způsobem.
- Ahoj, lidi! - Ahoj!
Jak to jde? Našli jste pro nás medvídky?
Jo, vypadá to, že máme koalu, jehož triangulace směřuje tímhle směrem.
- Páni. Jak dokážeš určit směr? - Tady tohle je jako digitální ukazatel.
Vlastně detekuje koalu pomocí jeho frekvence velmi krátkých vln.
Stoupá to na 98.
- Takže náš koala je tímhle směrem. - Jo.
- Co na koalovi vysílá signál? - Má obojek, co vysílá velmi krátké vlny.
- Takže všichni mají obojky? - Jo.
Už to chápu. Je to skoro jako sledovací zařízení v Robocopovi.
- Vyrazíme? - Půjdeme?
- Je to fakt vzrušující. - Najdeme skutečného koalu.
Budou sedět na fakt tenkých větvích, co nevypadají, že je udrží, a budou jíst.
Odsud byste ho měli vidět.
Tamhle je.
- Vidíte? - Páni.
Tamhle je. Žádnej div, že je těžký je najít.
Nahoře na tom stromě, přímo uprostřed.
- Přímo tamhle. - Nesundal sis krytku.
Ježkovy voči. Nic nevidím.
Koalové se většinou pouze živí eukalyptovými listy a spí 20 hodin denně.
Dívá se přímo na nás.
Pokud nic jiného, musíte ocenit jejich schopnost relaxovat.
- Je bezva je vidět v divočině. - Jo.
Měj se, kámo. Díky, že jsi s náma strávil čas.
Zajistit koalům lepší budoucnost po požárech a změně klimatu
není snadný úkol.
Moc vám děkujeme.
- Bylo to úžasný. - Není zač.
Ale je to možné díky velkorysým darům a dřině ochranářů, jako jsou tito.
Super. Paráda, lidi.
A díky Šmouhovi. Taky jim vážně pomáhá. Kdo je hodnej kluk?
Zachování kultur je stejně důležité jako ochrana přírody.
Vlastně jdou ruku v ruce. Jedeme na oběd do města Bargo v Novém Jižním Walesu.
Ale musíme si ho odpracovat. Trochu. Uvidíte.
Yerrabingin je společnost vlastněná domorodci, která se zabývá ochranou půdy
a předáváním znalostí mladší generaci, aby se i oni mohli stát ochránci Země.
Dělají také krajinný domorodý design,
ale my jsme přijeli na prohlídku farmy se zakladatelem a majitelem.
Ahoj, vítej na farmě Yerrabingin.
- Díky. - Nebyl problém nás najít?
Vůbec. Jsme tady moc rádi.
V řeči jeho předků znamená slovo yerrabingin „jdeme spolu“.
Od Christiana se chceme dozvědět víc o historii farmářství v této zemi.
Celý výběh je plný původních travin. Nevím, proč se tomu říká klokaní tráva.
Nějaký anglický botanik mezi ní asi uviděl klokana a řekl si:
„Klokaní tráva.“ Klokani ji nejí. Nevypadá jako klokan, takže kvůli tomu to není.
- Je to v podstatě starodávné zrní? - Jo, je.
Domorodé obiloviny jsou neuvěřitelně nenáročné rostliny, tudíž přežijí sucha
a rostou snadno. Nepotřebují hnojiva ani moc vody.
Náš kmen je používá především na vlastní chléb.
Copak jim nedošlo, že Aboridžinci farmaří mnohem dýl, než si původně mysleli?
Nechápali to. „Tady nic není. Je to neúrodná půda.“
Raní kolonisté často hladověli hned vedle hromady jídla.
- Protože nic takového tehdy neznali. - Přesně tak.
První kolonisté si tuto oblast spletli se zarostlým polem plevele.
Přitom zde roste přirozená a bohatá úroda klokaní trávy,
která je skvělá na výrobu mouky. Součástí ochrany půdy je její maximální využití.
Klokaní tráva může být udržitelným zdrojem potravin, protože zde snadno roste.
Náš kamarád vymyslel tuhle sekačku trávy.
Často jsme museli klokaní trávu sbírat ručně.
Takhle můžeme sbírat zrní,
aniž bychom ovlivnili další druhy. Nic nepřijde nazmar.
Je to jenom fakt vysoká a jemná sekačka.
A přesto je to lepší než sbírat klokaní trávu ručně. Takže v pohodě.
- Chceš to zkusit? - Jo.
Tady pusťte vtipnou hudbu.
Pokud jde o mě, zbytek našeho pořadu by mohl vypadat takhle.
Je ve svým živlu. Podívej na něj.
S Dylanem sledujeme Darina se sekačkou.
- O dvě hodiny později. - Jo.
Podívejte na něj. Je štěstím bez sebe.
To je super.
- Podívám se dovnitř. - Končím.
Ty jo!
- Jdeme péct chleba. - Ty kráso.
To zelený je paspal, ale pod ním máš to správný.
- Je nadšenej. Tohle funguje skvěle. - Testujeme tady těch pět malých.
Experimentují i s jinými původními zdroji jídla.
- Jako jehličí. Skutečná citronová tráva… - Páni!
- Jo, je úžasná. - Jako polívka tom yum.
Cítíme něco dobrýho. Na farmě je fajn, že je vždycky co jíst.
- Paráda! - Hezký.
- Oběd! - Co tady máme?
Máme tady pár chlebů damper, ke kterým něco uvaříme.
Plody naší práce. Teda spíš Darinovy.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Chleba je ze semínek klokaní trávy.
- Páni. Nemůžu tomu uvěřit. - Všechna ta zrníčka, co?
- Ty brďo, to je výborný. - Jo.
A tohle je čerstvá dýně.
Tuhle dýni vařím od rána se semínky akácie.
Taky tady máme filety z okouna barramundi.
Dám je přímo na to. Je to jako banánové listy v asijské kuchyni…
- Jo. - Super, že se to vaří na takovým plameni.
- Ale to není hlavní chod. - Máme místního humra.
- S listy myrtovníku citrónového. - Páni. Tihle humři jsou fakt cool.
Těmhle humrům tady přezdívají „brouci“. Je to humr i monstrum ze sci-fi.
Panebože. Mám takovej hlad. Tak divný…
- Je to horký. - Tímhle se inspiroval film Vetřelec.
- Jo. - Máme ještě něco?
Jako velká kreveta.
Jídlo je skvělý způsob, jak se spojit s kulturou.
Božínku. Jeden z nejlepších humrů, co jsem kdy měl.
A farmy Yerrabingin nabízí naprosto pohlcující zážitek.
Pustíme se do toho?
Nejen půdou a jídlem, co z ní pochází,
ale taky kulturně významnou historií, která vše drží pohromadě.
- Je to fakt sladký. - Ochrana přírody chutná vážně dobře.
Tohle bylo neuvěřitelný. Díky za prohlídku a za jídlo.
Hodně štěstí se vším, pánové.
Nejvíc australskou ochranu přírody jsme si nechali na konec.
Jedeme 320 kilometrů severně od Sydney,
abychom viděli jednoho z nejznámějších australských tvorů.
Ne, klokan to není.
Co to bylo za zvířata? Kukačka? Tasmánský čert a kukačka?
- Ne, Darine, kukačka to není. - Ty starý animáče?
- To byl kojot Wilda a pták Uličník. - Fakt?
Ten s tím tornádem? Nevzpomínám si. Neměl vlastní pořad?
Ne. Patřil k Yosemite Samovi. Pamatuješ na Yosemite Sama?
Sobotní animáče, kámo. Vždycky jsem běžel k telce.
Já taky.
Uznávám, většina toho, co o tasmánských čertech víme, je z kreslených pohádek.
Ale vím tohle. V Tasmánii zbývá už pouze 25 000 těchto tvorů
a soukromá ochranářská skupina Aussie Ark chce zachránit druh před úplným vyhynutím
a vrátit jej na pevninu. Aussie Ark byla založena na ochranu tasmánských čertů,
ale také se snaží ochránit všechna ohrožená zvířata v této oblasti,
protože pokud vymizí jediný druh, může to mít drastický dopad na celý ekosystém.
- Vítejte v Arše. - Ahoj.
Zakladatel Tim Faulkner.
- Vítejte. - Čau.
- To není tasmánský čert. - Tohle je Charlie.
- Ahoj, Charlie. - To je koala.
- Ahoj. - Vezměte si tyhle.
- Co to je? - Dvě ohrožené vakoveverky.
- Vačnatci. - No ty brďo.
A další náhodné zvířátko v jeho kapse. Fajn. O nic nejde.
- Máš kapsy plný… - To je malý Petey.
- Co máš v kapsách od kalhot? - Jo, já vím. Tohle je jeho sestra Gumnut.
- Ahoj, Gumnut. - Ahoj.
Páni. Jsi tak maličká.
- Hodnej kluk. - Kolik máš zvířat?
- Něco z tebe teče. - Čurá.
- Jo! To je dobrý… - Všechno je jednou poprvý. Hustý.
- „Musím čurat.“ - Můžu ti dát Charlieho?
Tohle je jejich umělý vak. Budeme tě muset trochu utřít.
- Chce odletět. - Dovnitř.
- Víš, že jseš už doma. Fajn. - Jo, to vědí.
- Tady. - V tom by žili s mámou. A s hodně listím.
Pojďte si nasednout. Máte všechno?
- Přežijou to. - Zašpiní se?
Hlavně ne… Spíš mi dělá starosti kousnutí. Ale budeš v pohodě.
- Naskoč. - Čerti koušou?
Jo. A pořádně tvrdě.
- Paráda! Jsem fakt natěšenej. - Dobře.
- Kolik jich tady máte? - Teď okolo 200.
Odchovali jsme přes 450, ale žijou jenom šest let.
- Co? - Život čertů je následující:
Narodí se, ve dvou jsou dospělí, množí se ve dvou, třech a čtyřech letech
a v šesti letech zemřou. Původně jsme se jmenovali Devil Ark.
Měli jsme úspěch a přidali jsme 15 dalších druhů
a celé biotopy a ekosystémy.
- Ale čerty postihla v roce 1996 nemoc. - Aha.
A téměř je vyhladila. Z Tasmánie vymizelo 90 % čertů.
- Tak jsme zasáhli. - Jo.
Jestli dojde k vyhynutí ve volné přírodě, jsme zálohou.
Důležitou součástí ochrany přírody je ochrana divoké zvěře,
zejména ohrožených druhů. Proč chránit ohrožené druhy? Většina z nich je ohrožená
vinou lidí. Lovem, odlesňováním, změnou klimatu, znečištěním a podobně.
Ale ať už došlo k ohrožení jakkoli,
má ekologický smysl zachraňovat ohrožené druhy.
- Tě pic! - Ahoj, kámo. Třeba tasmánský čert.
Od něj až po koalu a pandu velkou chráníme ochranou ohrožených druhů biodiverzitu.
- Díky. - Tohle neplatí vždy,
ale v některých oblastech může mít ztráta jednoho druhu
dominový efekt na zbytek a narušit celý ekosystém.
S větší biodiverzitou udržujeme zdravější rovnováhu
ve vzduchu, vodě a půdě, a tím chráníme celou planetu.
Seženeme pomoc těm, kteří ji potřebují.
Skrze legislativu, zřizování chráněných rezervací, ochranářské chovné programy…
a mnoho dalších metod, které snad zvířecí populaci vrátí na normální úroveň.
- Díky, kamaráde. - Jo!
- Můžete ven. - Dobře.
- Zacu, vezmi ten kbelík vzadu, prosím. - Ty jo! Ježíši Maria!
- Hmm. Kbelík starého masa. - Jo.
Darinova specialita. Podívej. Přesně pro tebe by to…
Tak to byl ten smrad. Celou dobu jsem přemýšlel, co to je.
S tímhle tam jdeme. Dám vám základní instrukce o čertech.
Důležité bezpečnostní tipy.
Až tam vejdeme, prsty se nesmí přiblížit k jejich ústům.
Všímejte si, pokud se k vám přiblíží, a jen trochu zvedněte nohu.
Když se přiblíží, uhněte nohou, nebo ji chytne.
Tenhle živočich má třetí nejsilnější skus čelistí na Zemi.
- Nic mu nedávejte do pusy. - Třetí nejsilnější?
- Správně. Jo, jsou to drtiči kostí. Tak… - Proč že tam jdeme?
Říká se tomu sociální krmení. Takhle by se chovali u zdechliny v přírodě.
Jeden čert s ní zatřese, nic se neděje. Když dva, začnou odpadávat kusy.
S masem bude třást deset nebo 12 čertů.
Prostrčíš to tudy a necháš tři nebo čtyři čerty, aby to popadli.
- Budeme tvýma očima a ušima. - Počkat. Proč tohle dělám já?
- Držíš maso, kámo. - Bacha na nohy.
- Až tam vejdeš, couvej a lákej je k sobě. - Dobře.
Připravenej?
Nechat se rozcupovat smečkou tasmánských čertů? Ne, nejsem. Ani omylem.
- Vezmi si tohle. Vidíš ten kovovej kolík? - Jo.
- Musíš to na něj dát. - Počkej.
- Nechá to tam viset? - Jo.
Voní to výborně.
Vteřinu. A má to v puse. Bacha na nohy. Ať to popadne.
Fajn, teď couvej. Jsme v pohodě. Pokračuj. Hlavně pomalu. Otoč se.
Vteřinku. Dobře, kámo, Pomalu je začni vést. Hodně pomalu. To je ono.
Zpomal. A až tam budeš dávat ruku, hlavně opatrně, protože jinak…
- Má to přehodit? - Jo, pomalu. Zkus je na tom udržet.
- To je intenzivní. - Jo. Fajn. Pěkně pomalu.
- Bacha, aby nešel ten vzadu po tvý ruce. - *****.
To je v pohodě. Ať za to chvíli tahají. Jo. Zahákni to.
- Výborně! - Bacha, za tebou.
Jo, úplně jako ten animáč.
Přesně proto nechceš usnout opilej pod stromem v Tasmánii.
- Jsou fakt účinný coby čističi buše. - Bože můj.
Cokoliv, co umře stářím, na nemoci… Puf! Je to pryč a buš je čistá.
- Ty zvuky. - Pojďte se podívat zblízka.
Tahle scéna se odehrává v Austrálii už od počátku všech dob.
- A teď hrozí, že navždy vymře. - Jo.
Taky mám pocit, že navždy vymřu.
Nejenže zabraňujeme vyhynutí tím, že udržujeme rezervní populaci čertů,
- ale můžeme zlepšit naši ekologii. - Bacha.
- No tak, vy dva. Buďte hodný. - Jasně. Buďte hodný.
Chce s tím utýct, nebo si kousnout.
- To je Ned Flanders. - Ty jo.
- Připravený na práci? - To nebyla práce?
- Jo. - Kámo, jsi statečnej.
Kell.
- Čau. - Jak se máš?
- Zac, Darin. - Ahoj, Kell.
- Je vedoucí pracovnice. - Těší mě.
Tohle je reprodukční oblast, kde se provádějí kouzla.
Nejdřív seberte všechny pasti.
Tyto nastražené pasti mají humánně odchytit čerty v oblasti.
Jo, jeden tady je. Živej. Jo.
Jsou v nich štítky RFID na monitorování
zdraví zvířat, úspěšnosti chovu a data narození.
Sem, prosím.
Aby bylo jasno, tasmánský čert dostal své jméno od prvních evropských osadníků,
a to kvůli jeho strašlivým skřekům a vytí. Při manipulaci můžou vypadat naštvaní,
ale nijak je to nebolí ani jim to nijak neubližuje.
Tohle vše je pro jejich záchranu.
- Mám tady dalšího. - Ten je vzteklej.
Pokud to bude samička s mladýma, tohle ne.
- Jo. Musíme to napřed zjistit. - Správně.
Tak co říkáte? Samec, nebo samička?
- Dost se projevuje. - Samička.
- Tak jo. Ještě jednou.
- Zacu, pojď sem. Budeš to muset zvednout. - Bože.
Tohle se z knížky nenaučíte.
- Držím. Poslední čtyři číslice? - 4223.
- Křivonožka. - Samec, samička?
- Samička. - Má vážně silnou hlavu a lebku,
takže ji trošku přitlač, aby se nehýbala.
Kde jsem to držel já. Pojď se na to podívat, Darine.
- To je obličejíček. - Takhle ji drž.
- Máš ji? - Jo.
Drž ji, kámo. Už jenom minutu nebo dvě a budeš…
Nikam nepůjdeš.
Dobře, na chvíli ji pusť.
Fajn. Plán B.
Vidíš tohle? Až to zvedneme, zmáčkni to.
Ještě má před sebou další říji. Ale je v pořádku.
- Jo. - Páni.
- Žádná mláďata, pohoda. - Kdyby je měla, bylo by to dost zjevný.
Jo, vypadalo by jako růžovej burák.
- Máme jednu na vypuštění. - Jo.
- Další. - Na přemístění.
- To je sameček. - Vypadá to tak.
Takže u něj vidíme, že jeho stav není tak dobrý jako u samiček.
Samec musí být nad samicí dominantní, ale ona si to nedá líbit.
Musí ji kousnout do krku. Ukázat jí, jak silný a dominantní je.
Odtáhne ji do doupěte, kde zůstanou deset dní, nejí a hlídá ji.
Odrazí každého samce. Fyzicky vypadá skvěle, ale je trochu podvyživený.
Takže plně využil období říje.
- Hezký. - Dobrý.
Tenhle druh na romantiku moc není.
Uklidni… Kolik mu je, Kell? Pět?
- No tak, uklidni se. Klid. - Jo, pět.
Taky musí jít s náma. Páni, to je fantastický.
Pojď ven.
Tahle vypadá extra čertovsky.
Žádná mláďata, Promiň, zlatíčko.
Nebudu ji zvedat. Jeden z vás ji zvedněte, prosím. Drž ji dole. To je ono, dole.
Tahle samice není březí, ale má pro to všechny předpoklady,
takže ji vypustíme zpátky do reprodukční oblasti a popřejeme jí hodně štěstí.
Zkontrolovala si tě.
Panebože! Jsem tak rád, že jsem po tomhle pořád naživu.
Z původních 44 tasmánských čertů se stalo 390 úspěšných porodů
a vůbec první porod na australské pevnině za posledních 3000 let.
Všechna místní zvířata jsou nakonec opět vypuštěná do přírody
a vyslaná žít zcela volně do rezervace o rozloze 1 000 akrů.
Každé doposud vypuštěné zvíře je na této stěně.
A další dvě fotky z dnešního dne. Gratulujeme, čertíci.
Tvoje poslední hrbolatá cesta.
Můžeš tam nahlédnout, abys viděl, co dělá.
- A jde ven. - Ahoj, kámo.
Podívejte.
- A už jde. - Čau, kámo.
- Vrací se domů. - Přesně.
- A už peláší. - Jo.
- Ty kráso. - To je super.
Vaše práce tady je fakt jedinečná.
Jsme malý národ s neuvěřitelně jedinečnými zvířaty, co potřebují pomoc.
- Díky. Ceníme si toho. - Díky.
- Úžasnej den. Díky. - Výborně.
- Měj se. - S váma dvěma jsem měl lepší den.
- Je fajn se o to podělit. - Díky, že jsme tady mohli být.
Je fajn být zpátky s rodinou a přáteli v mém novém domově, Austrálii.
A poznatky o ochraně různých druhů, biomů, kultur, to vše jsou univerzální myšlenky.
Jak se píše v jedné básni: „Žádný člověk není ostrov.“
Žádný ostrov není ostrov, protože vše je propojené. Všichni jsme propojeni.
Je tu rovnováha. Země, po které chodíme, voda, kterou pijeme, vzduch, co dýcháme,
to vše je jeden velký biotop, který musíme ochránit.
Samozřejmě si ho užívejme naplno, ale zodpovědně,
a zanechme ho stejný, či ještě lepší, pro všechny budoucí generace.
Ale sotva jsme začali.
Tak se usaďte a přidejte se k nám. Bude to zábavný výlet.
Uznáváme tradiční majitele pozemků napříč Austrálii. Vzdáváme úctu starším,
neboť jsou nositeli vzpomínek, tradic, kultury a nadějí domorodých obyvatel.
Překlad titulků: Jakub Doležal