EN NETFLIX-SERIE
Vi er tilbake.
Jaså?
Gjør deg klar for nye eventyr.
Vi har bare noen få sjanser.
Det har vært noen merkelige år, så her er en oppdatering.
Darin mistet huset i Malibu-brannene.
Men han bygger et nytt, grønt drømmehus.
Jeg skal la naturen snakke til meg,
selv om det låter sprøtt, og så skape det beste huset noen gang.
I mellomtiden
er dette jurten hans.
Tidlig i 2020 forlot jeg USA for å besøke venner i noen uker.
Slappe av, surfe litt…
Og pang!
De sa jeg måtte forlenge ferien med noen uker.
Det ble til noen måneder.
Det begynte med at jeg satt fast her,
men så ble jeg forelsket i dette landet,
og ville at venner og familie skulle få oppleve skjønnheten her.
Dette kontinentet er litt annerledes. Det er en øy.
De tok drastiske steg med nedstengning, restriksjoner og maskebruk.
Hei…
Ro deg ned.
Det førte til relativt lave smitterater og dødsfall.
Så mens filmingen pågikk
virket det tryggest å la alle komme til meg.
Og det gjorde de.
Det er dag ni av hotellkarantenen.
Det er som Groundhog Day.
Jeg spiste litt.
Denne gangen gransker vi verdens sjette største land.
Med en unik variasjon av biomer, klima og dyreliv.
Jøss!
Vi tar for oss mest mulig areal, fra fjelltopper…
Fint kontor.
…til barriererev, samtidig som vi smaker på god lokal mat…
Å, du store.
…så nær opphavet som mulig.
Skål for godt vann.
Vi besøker de beste nytenkerne…
Det samles og bygger seg opp,
deles og omfordeles til alle deler av biosfæren.
…på jakt etter renere, bedre og mer bærekraftige levemåter.
Vi bruker det de har lært her
som et mikrokosmos for hele planeten.
I denne episoden ser vi på bevaring av leveområder.
Så liten!
Vi møter Australias fremste naturvernere…
Det er vår Jurassic Park
…og ser hvordan de jobber for å beskytte alt fra dyr til jordbruk.
Siste hindring på veien.
Vi får se hvordan det knyttes til oss igjen,
for alle må dele dette leveområdet.
Ser du det? Det er jorda. Alle bor der.
Hastighet.
AV-markør.
Gjenforeningstid.
Det har gått to uker, og alle er ute av karantene.
Ja!
Down to Earth-familien er tilbake.
Yo! Hei, står til? Hvordan går det?
-Godt å se deg. -I like måte.
Jeg er spent. Vi går ut og har det gøy.
Står til? Så deg gjennom kameraet. Godt å se deg.
Lenge siden sist!
-Er håret fortsatt på plass? -Klart det.
En kjapp innføring.
Aboriginenes kultur i Australia går 60 000 år tilbake i tid.
Dagens generasjon viderefører skikker og ritualer
som har gått i arv, for å hedre og vedlikeholde sin historie.
Det er omtrent 500 ulike aboriginergrupper i landet,
med egne språk og skikker,
men de fleste har en velkomstseremoni.
Skikken er at før du går inn i et folks område
må du introdusere deg, si hva du har tenkt å gjøre,
og be om tillatelse, som et tegn på respekt.
Før det britiske kolonistyret
besto Australia utelukkende av ulike urfolksgrupper,
eller "mobs", som de ulike gruppene kaller seg selv.
Dette er dharug-folk, med røtter tilbake til kontinentets urtid.
Det er for å respektere deres land,
og anerkjenne dem som de første som kom hit.
-Velkommen til sirkelen, brødre. -Takk.
Kommer du inn i min leir, har du min beskyttelse.
Straks du krysser den grensen, og går gjennom røyken, er du en av oss.
Kan jeg be dere om å introdusere dere for onklene,
og fortelle hvorfor dere er her?
Jeg heter Zac, født i San Luis Obispo County, California.
-Ja. -Jeg er vel her for å lære,
og få et innblikk i kulturen og folket deres,
og bli nærværende og ett med alt.
Flott. Takk, broder.
Mitt navn er Olien, fornavn Darin.
Jeg ble født i Minnesota, USA.
Det er en ære å være her. Jeg kan føle at elementene er sterke her.
Jeg er dukket av nærværet, og takknemlig for å få være her.
Ritualet er tilknyttet de opprinnelige seremoniene,
når folk fra nabostammer skulle gjennom andres områder.
Ilden er åndelig, og røyken rensende.
Onde ånder de besøkende bærer på, bæres vekk av røyken.
De reisende er renset, og kan fortsette reisen.
Rens deres tilknytning, Darin og Zac, til himmelfaren.
Vi fører røyken over hodet.
Vi renser vår forbindelse til jordmoderen ved å rense føttene.
Vi renser alle delene av kroppen som vi føler trenger en ny begynnelse.
Røyken drar bare dit den trenger å dra.
Jeg vil gi dere et tøystykke, et seremonielt hodebånd.
Den oransje fargen symboliserer at blod er fra landet.
Bestefar sol, som er vår allmektige bestefar,
fører alle sammen.
Jeg vil verge dere mens dere er her.
Zac og Darin, dere kan reise dere.
Det seremonielle hodebåndet er vår gave til dere,
for å ønske dere velkommen hit, til landet vi vandrer i.
Dette er oker, og skal forhindre skader.
På mitt språk sier vi warami. Det betyr "velkommen".
De eldste har gitt sin velsignelse, og ord til ettertanke før vi drar.
Jeg vil plassere mitt mest verdifulle organ nær ditt.
-Mitt hjerte mot ditt. -Så flott.
-Velkommen, broder. -Takk, broder.
-Takk. -Velkommen, broder.
Og med deg, Zac.
-Mitt hjerte mot ditt. -Takk.
-Før an med kjærlighet, da hever vi oss. -Jeg vet det.
-Velkommen, broder. -Takk.
Vi er velkomne, alle sammen.
Hele teamet gjennomgikk seremonien, og alle følte seg rørt.
Her er en annen ny begynnelse.
For å senke produksjonens karbonavtrykk,
og gjøre vårt for å bevare planetens leveområder,
bytter vi taktikk.
Den er helt elektrisk.
Er den?
Så flott.
Ny bil.
På noen strekninger må vi bruke hybridbiler,
men det nye leketøyet skaper ny giv.
Stilig. Den er sykt kul.
-Fantastisk. Skal du kjøre? -Å ja.
Skal vi kjære over Mitch?
Nei, vi kjører ikke over Mitch.
AV-markør.
Klar for å dra, Zip-a-Dee-Doo-Dah?
Jeg må huske å kjøre på rett side av veien,
som i dette tilfellet er venstre side. Du vet hva jeg mener.
-Den er flott. -Du kan kjøre mens jeg sover.
Sov godt, kompis.
Før vi legger ut på naturvern-reisen, vil vi nyte noen urørte områder
i sin naturlige prakt. Bare 100 km vest for Sydney
ligger et UNESCO-bevart område kalt Greater Blue Mountains.
Utover den majestetiske skjønnheten
huser det mange sjeldne og truede arter.
Wow, se der.
Se så fint det er.
Og et område er en vernet park,
for camping, turgåing og annen turisme.
Ioniq-en fikk oss til Blue Mountains.
Om du er like eventyrlysten som oss
kontakt Dan, for en opplevelse du aldri glemmer.
-Zac, hyggelig. -Dan.
-Hei, Dan. Fint kontor. -Ja, det er flott.
Dette er mer enn turgåing. Det er juving.
Det er et privilegium å bo og jobbe i Blue Mountains.
Under oss har vi Jamison Valley.
Så vil jeg si warami mittigar.
Velkommen, venner, på dharug-språket, tradisjonelle eiere av Blue Mountains.
-Klippene er uvirkelige. -Helt utrolig.
Vi skal til Empress Canyon, et av de beste juvene i Blue Mountains.
Vi har hundrevis av vakre, trange juv,
smale sprekker i de enorme sandsteinklippene.
Vann fosser gjennom.
Vi tar på oss våtdrakt, hjelm og seler,
og drasse med oss tunge tau.
Vi skal hoppe fra klipper, og svømme.
Og til slutt skal vi rappellere ned en 30 meter høy foss.
Høres greit ut. La oss komme i gang.
-Da gjør vi det. Bra. -Kult.
Så flott.
En årsak til at Blue Mountains ble vernet er på grunn av artsmangfoldet her,
særlig Australias mest ikoniske tre, eukalyptus.
Vi har omtrent 100 arter av dem i Blue Mountains.
Det er en enorm artsrikhet for en så liten del av Australia.
-Det er et kult tre. -Heftig.
Er det mange oller i området?
I Blue Mountains har vi hengende sumper, til og med på vertikale klippevegger.
De er enorme vannlagre, som filtrerer vannet.
Har dere smakt springvann i Sydney?
Verdens beste drikkevann, fordi det kommer herfra.
Dette er en annen form for naturvern.
Et vernet område som flere generasjoner kan nyte
bare ved å gå i den skjønne naturen.
De fleste land har et system for nasjonalparker,
og for øyeblikket er omtrent 15 % av jorda vernet fra alle former for utvikling.
Folkens, i sted var vi oppe i den vakre, tørre eukalyptusskogen.
Nå kan man føle og se at dette er et helt annet sted.
Nå er vi i en regnskog.
Det er kjølig og fuktig, som det var i Gondwanaland,
så vegetasjon fra Gondwanaland fins her fortsatt,
som coachwood, bregner og sassafras.
Dette er vår Jurassic Park. Sånn så Australia ut for dinosaurene.
Vi gikk noen hundre meter ned, og 100 millioner år tilbake i tid.
Jurassic Park fikk meg med. "Vi har ikke spart på noe."
Juving er den beste måten å utforske historien på.
-Gå rett på. -Ja.
Tror vi går til den flata der.
Her tar vi på oss våtdrakter, hjelmer og seler.
Dan ga et langt sikkerhetsforedrag om hvordan utstyret brukes.
Tro meg, ikke prøv noe sånt uten profesjonelle.
Juving kan være utrolig farlig, kanskje dødelig, for uerfarne.
Ikke at vi vet nøyaktig hva vi gjør,
men Dan gjør i det minste det.
Ok, dere må gå helt inn for det.
-Full innsats, ok? -Ja.
En, to, tre.
Det er som en teambuilding-øvelse,
hvor tillit skapes ved å falle bakover i andres armer.
Men her tar ingen imot.
Det virker som en dum idé.
Men vi prøver.
Sakte.
Opptelling.
Ja, alle er her.
Derfor har vi med kopper.
Heldigvis uten frafall og skader.
Takk. Så flott.
Vi feiret at vi overlevde med varm te, og gjorde oss klare for siste akt.
Å rappellere ned denne 30 meter høye fossen.
Jøss!
Heis deg ned. Beina først.
Sånn, ja. Kom igjen.
-Klar til å sette utfor? -Ja.
-Ok. Zac, gå sakte bakover.
-Len deg mot selen, ok? -Ok.
Hold bena bredt. Ok, sånn.
Her lurer jeg på hva slags dumme avgjørelser som førte meg hit.
Hva enn de var, kan jeg ikke snu.
Bra, fortsett nedover!
Så bra!
Herregud, jeg klarte det!
Alle klarte det!
Bra jobba, team!
De fleste land har vernede områder,
slik at en god andel av landet skal forbli uberørt,
men være åpent for besøk og verdsetting.
Men det fins mange som vil endre på det.
Utbyggere, oljeindustrien og andre
ser alltid etter områder med ubrukte ressurser.
Nasjonalparker verden over kan vernes ved å donere tid eller penger.
Og sørg for å besøke dem når du kan. Opplevelsene vil vare livet ut.
Vi kjørte i halvannen time, rundt fjellkjeden,
for å komme til en annen vernet park.
Noen dyrearter assosieres med Australia, først og fremst koalaen.
De kalles ukorrekt for koalabjørner,
siden de ikke er bjørner.
Men de ser ut som søte kosedyr.
Selv før mange døde i skogbranner har arten hatt status som sårbar.
-Hei. Hvordan går det? -Bra, takk.
For å overvåke koalabestanden, og helst øke den,
har vi utrolige naturvernere fra Science For Wildlife.
-Smudge. -Hei, Smudge.
-Hei sann. -Hyggelig.
Hei, Smudge!
Smudginatoren.
Jeg bør si på forhånd at Smudge er en flink bisk.
Men på grunn av giftstoffer i området
har han på seg munnkurv for hans egen del, ikke for vår.
Smudge har også egenskaper?
Ja, hans egenskap er å finne koalabæsj.
Wow.
Det stemmer. Smudge sin superevne er å lukte seg fram til koalabæsj,
for der det fins koalabæsj, fins det koalaer.
Det er det vi ser etter.
Hva har dere funnet ut? Tap av leveområder?
80 % av verdensarvområdet brant ned, og vi fryktet at vi hadde mistet alle.
Men på grunn av det bratte terrenget
passerte brannen noen områder uten å brenne trekronene.
De kan være vanskelige å se. Trærne her er ikke så ille.
Området med mest bæsj er det koalaene foretrekker.
Ved å finne ut hvor koalaavføringen er tettest
kan de studere hvilke områder koalaene foretrekker.
Til slutt håper de å skape flere koalavennlige områder.
Vi søker i denne retningen.
Det er ett hektar, som han gjennomsøker på 15 minutter.
Han er veldig rask.
-Det blir 2,5 acres på 15 minutter? -Ja.
-Wow!
Godt gjort, Smudge.
Litt av jobben er å studere hvorfor koalaer eventuelt overlevde her.
Hva preger terrenget, leveområdet og vilkårene?
Sånne områder vil vi verne, så de kan vokse tilbake etter branner.
Det er bare en brøkdel igjen.
Men sånne steder gir oss håp.
Håp er en motivator, som vi trenger mer av.
-Og han her er motivert. -Ja, ikke sant?
Klar? Jobb i vei!
Nå skal Smudge gjøre sin greie, og lukte seg fram til koalaenes greier.
-Fant du en? Flink gutt! -Er det sant?
-Så bra! -Hva?
Det gikk fort.
Ja da!
-Flink gutt, Smudge! -Ja, det er en stor en.
-Ja da. -Der er den.
Godt gjort, Smudge! Flink gutt!
-Flink gutt! -Kjempeflink!
Hva for noe?
-Utrolig! -Den er ikke hel.
Bare et stykke.
-Et menneske hadde aldri sett den. -Nei.
Det var kult.
Gjør jobben enklere.
-Den er ikke så sterk. -Ja, litt utvasket.
-Skal vi fortsette? -Ja, vi ser hva vi finner.
Utrolig.
Det var en gammel en. Smudge kan bedre.
-En til? Bra jobba. -Er den fersk?
-Den er faktisk litt rar. -En tynn en.
Ja, men innsiden er riktig, og den lukter bra.
For å skille det fra en pungrev,
om du lukter på pungrevbæsj, sier du "Herregud!"
Mens koalabæsj lukter gammel eukalyptus.
Hva vet du om koalaen ut av denne?
Det er en liten koala, trolig en ung en.
-Ut fra størrelsen. -Ja.
Jøss, disse damene kan denne dritten.
-Trodde ikke jeg skulle lukte på bæsj. -Samme her.
Men det er greit.
Bare en liten bæsj.
-Litt muggen. -Som et telt.
Lukter annerledes enn eukalyptus. Dette lukter dritt.
Nei da!
Kom an.
Du bør prøve en fra en pungrev, for å sammenligne.
Her, kameramann. Vil du lukte?
Du ga ikke alt!
Han ga ikke alt!
Vi har fastslått at koalaer bor i området.
Tid for en høyteknologisk løsning for å finne ekte koalaer.
-Hei, folkens. -Hei!
Hvordan går det? Har dere funnet noen?
Ja, ser ut som en koala. Trianguleringen peker den veien.
Hvordan leser du hvilken retning det er?
Om du ser her… Det er en digital indikator.
Vi sporer koalaen via VHF-frekvensen dens.
Ok, den går opp til 98.
Ja, det betyr at koalaen er den veien.
-Hva på koalaen sender signalet tilbake? -Et halsbånd med en VHF-sender.
-Så alle har halsbånd? -Ja.
Jeg skjønner. Omtrent som sporingsenheten i Robocop.
-Ok, skal vi gå? -Ja, kjempespennende.
Vi finner en ekte koala.
De sitter på tynne grener, som man ikke tror kan holde dem.
Der sitter de og spiser.
Om du står her, kan du se henne.
Der.
-Ser du henne? -Wow!
Jøss, der er den. Ikke rart de er vanskelige å se.
Oppi dette treet, i midten.
-Hun er der. -Linsehetten er på.
Jøsses. Jeg ser jo ingenting!
For det meste gjør koalaer svært lite,
annet enn å spise eukalyptusblader, og sove i 20 timer om dagen.
Hun ser på oss.
Du må iallfall like deres evne til å slappe av.
-Artig å se dem i det fri. -Ja.
Vi ses, kompis.
Takk for at du var sammen med oss.
Å gi koalaer en bedre framtid etter skogbranner og klimaendring er krevende.
Tusen takk.
-Det var flott. -Vår fornøyelse.
Med hjelp av donasjoner, og innsatsen til naturvernere som disse, er det mulig.
Herlig, folkens.
Og Smudge. Han er også veldig hjelpsom.
Hvem er en flink gutt?
Å bevare kulturer er like viktig som å bevare naturområder.
Her går det faktisk hånd i hånd.
Vi spiser lunsj i Bargo, New South Wales,
og der må vi jobbe for føden. Litt. Dere får se.
Yerrabingin er et aboriginer-eid firma som skal bevare landområder
og videreføre urfolkets kunnskap til neste generasjon,
slik at de også blir jordas beskyttere.
De driver også med aborigin-inspirert hagedesign,
men vi besøker Yerrabingin Farm for en omvisning fra gründeren.
Velkommen til Yerrabingin Farm.
-Takk. -Fant dere fram?
Ja da. Godt å være her.
På hans forfedres språk betyr yerrabingin "vi går sammen".
Vi går med Christian nå for å lære mer om jordbruk her.
Det inngjerdede området er dekket av lokale gresstyper.
Vet ikke hvorfor det heter kengurugress. Tipper en engelsk botaniker
så en kenguru der, og tenkte: "Kengurugress."
Kenguruer spiser det ikke, og det ligner ikke på en kenguru.
-Og dette er et urkorn? -Ja.
Innfødt korn krever svært lite stell.
De tåler tørke, og vokser lett uten gjødsel eller mye vann.
Vår mob bruker kornet spesielt for å lage brød.
Skjønte de at aboriginene drev med jordbruk
mye lenger enn tidligere antatt?
De forsto det ikke. De så det og sa: "Det er øde her."
I mange tilfeller sultet kolonister like ved masse mat.
-Ja. -Fordi det var ukjent for dem.
Det kolonistene trodde var gjengrodde marker med ugress,
er egentlig en naturlig, rik avling av kengurugress,
som blir supert mel.
En del av å bevare naturen er å utnytte potensialet,
som her er at kengurugress kan bli en bærekraftig matkilde som trives her.
Vår venn Paul fant opp en Grass Grabber. Før samlet vi kengurugresset for hånd.
Med denne kan vi høste korn rundt andre arter,
uten å påvirke dem. Ingenting går til spille.
Det er egentlig en høy, komplisert gressklipper.
Men det er bedre enn å høste kengurugress for hånd.
Så det er kult.
-Vil du prøve? -Ja.
Spill morsom musikk.
For min del kunne dette vært resten av programmet.
Han er i sitt ess. Se på ham.
Dylan og jeg ser Darin klippe gress.
-To timer senere… -Ja.
Se så fornøyd han er.
Det er kult.
-Så kan vi se inni. -Jeg stempler ut.
Wow!
-Må sjekke inntekten. -Se på det.
Det grønne er paspalum, men det vi vil ha er under her.
Kult, den fungerer bra.
Vi har fem sånne som vi prøver ut.
De prøver ut andre lokale matsorter også.
Litt som furunål, eller sitrongress.
Wow!
-Ja, utrolig. -Som tom yum-suppe.
Noe lukter godt.
Det fine med å drive gård er at det alltid fins mat.
Herlig!
-Lunsj! -Hva har vi her?
Vi har damper-brød som vi skal lage noe ut av.
Lønn for strevet. Mest Darins.
-Skål, karer. -Skål.
Brødet er laget av kengurugressfrø.
Jøss, det er utrolig.
Og mye korn.
-Wow, det var deilig. -Ja.
Og det er et gresskar.
Gresskaret lages med akasiefrø, og har grillet siden i morges.
Vi har også barramundi-filet.
Vi legger filetene oppå her.
Ligner på metoden med bananblader i asiatisk mat.
Så sprøtt. Artig å se mat laget på åpen ild.
Det er ikke hovedretten.
Moreton Bay "bugs", med sitronmyrteblader.
"Bugs" er det kuleste jeg har sett.
"Insekter" er slang for dette flate skalldyret,
som er dels hummer, dels science fiction-monster.
Herregud, så sulten jeg er.
Det er denne Alien var inspirert av.
-Sånn. -Noe mer?
En stor reke.
Den beste måten å få kontakt med en kultur på, er med maten.
-Jøss! -Det beste insektet jeg har spist.
Yerrabingin Farms byr på en totalopplevelse.
Noen som vil ha?
Ikke bare med landet, og maten det byr på,
men også den viktige kulturhistorien som knytter alt sammen.
Det er søtt.
Hvem hadde trodd at naturvern var så godt?
Det har vært utrolig. Takk for omvisningen, og maten.
Lykke til videre.
Vi har spart på den mest australske naturvern-aktiviteten til slutt.
Vi skal drøyt 320 km nord for Sydney,
for å se et av de mest ikoniske dyrene folk forbinder med Australia.
Nei, ikke kenguruen.
Var det Bippe Stankelbein? Den tasmanske djevel og Bippe Stankelbein?
Nei, ikke Bippe Stankelbein.
-De gamle tegnefilmene? Det var Per Ulv og Bippe Stankelbein.
Tornado-fyren? Tror han var en egen greie.
Nei, han var med Barte-Sam.
Husker du Barte-Sam?
Tegnefilmer på lørdagsmorgenen. Jeg styrtet ned.
Jeg også.
Ok, det jeg og Darin vet om tasmanske djevler kommer fra tegnefilmer.
Men jeg kan si
at det bare er omtrent 25 000 igjen av dem i Tasmania.
En privat naturverngruppe kalt Aussie Ark vil redde arten fra utryddelse,
og gjeninnføre dem på fastlandet.
Aussie Ark vil verne bestanden av tasmanske djevler,
men de verner alle truede dyrearter i området.
Om én art forsvinner,
kan det ha stor effekt på økosystemet.
-Velkommen til Ark. -Hei.
Dette er grunnleggeren, Tim Faulkner. Og det er ikke en tasmansk djevel.
-Dette er Charlie. -Hei.
En koala.
-Hei. -Ta en av disse.
-Hva er det? -Truede flygepungekorn. Pungdyr.
Hva søren?
Og enda et tilfeldig dyr i lomma. Pytt, hva så?
-Herregud! -Det er Petey.
-Hva har du i bukselomma? -Ja, ikke sant?
-Dette er søsteren hans, Gumnut. -Hei!
Så liten du er.
Du er flink.
-Hvor mange dyr har du? -Du lekker.
Han tisser.
Ja, det er bra.
Det fins en første gang for alt.
"Må bare tisse."
Kan du ta Charlie?
Dette er den kunstige pungen deres. Først kan vi tørke av deg.
-Han drar. -Ha dem oppi her.
-Oi, du vet hvor du bor. -Ja, det gjør de.
Der hadde de bodd med moren. Med litt løv.
Vi hopper inn. Har dere med alt?
-Det holder vel. -De blir skitne.
Det er bitt jeg tenker på, ikke gjørme. Men det går bra.
-Hopp inn. -Biter de?
Ja, veldig hardt.
Herlig!
-Gleder meg. -Bra.
Hvor mange har dere?
Omtrent 200 nå,
og vi har avlet over 450, men de lever bare i seks år.
Hva?
Livssyklusen for djevlene er
å bli født, kjønnsmoden etter to år, avledyktige mellom to og fire,
og dø etter seks.
Aussie Ark het egentlig Devil Ark.
Suksessen gjorde at vi utvidet med ytterligere 15 arter,
samt hele leveområder og økosystemer.
Men djevlene fikk en sykdom i 1996,
som utraderte dem, og 90 % av djevlene på Tasmania forsvant.
-Så vi grep inn. -Ja.
Om de dør ut i villmarken, er vi reserven.
En viktig del av å verne leveområder er å beskytte viltlevende dyr,
særlig truede arter.
Hvorfor verne truede arter?
De fleste er truet på grunn av mennesker,
som jakt, skogrydding, klimaendringer, forurensning og andre årsaker.
Men samme hvordan de ble truet
gir det mening, økologisk sett, å redde truede arter.
-Står til, kamerat? -Hei, kompis.
Som den tasmanske djevelen.
Dyr som ham, koalaer og pandaer må vernes for å opprettholde artsmangfoldet.
Takk! Det er ikke alltid sånn,
men i noen områder kan det å fjerne en enkelt art
ha ringvirkninger på resten, og svekke hele økosystemet.
Større artsmangfold gir en sunnere balanse i luft, vann og jord.
-Det beskytter hele planeten. -Så vi som trenger litt hjelp, får det.
Gjennom lover, oppretting av reservater,
avleprogrammer…
…og en rekke andre metoder, for å få bestanden tilbake til normalnivået.
-Takk, kompis. -Ja!
-Bare hopp ut. -Ok.
Zac, kan du ta med bøtta der bak?
Å, jøss!
Nam. En bøtte med gammelt kjøtt.
En Darin Spesial.
-Dette er… -Det var det som luktet.
Jeg tenkte: "Hva er den lukten?"
Det er hit vil skal. Her er en innføring.
Viktige sikkerhetstips på vei.
Der inne må vi holde fingrene unna munnen deres.
Kommer de for nær, vær årvåken, og løft foten litt.
Kommer den nærmere, flytt foten, ellers tar den tak.
De har verdens tredje sterkeste bitt i forhold til vekt.
-Ikke gi dem noe å bite. -Tredje sterkeste?
Ja, de er beinknusere, så…
Hvorfor går vi inn?
Det kalles sosial mating.
De finner skrotter i villmarka, og det vil vi imitere.
Når en djevel drar i den, skjer ingenting. To djevler kan rive av stykker.
Det blir 10-12 djevler som skal dra.
For å få det inn må du holde den innenfor, og la tre-fire djevler ta tak.
Vi skal følge med for deg.
Hvorfor må jeg gjøre det?
Du har kjøttet.
Pass på føttene.
Når du går inn, gå baklengs, for å lokke dem.
Ok.
Klare?
Klar for å bli skambitt av en flokk tasmanske djevler? Nei, langt ifra.
Ta den her.
-Ser du den lille metallstaken? -Ja.
Hekt denne på den.
-Bare henge den på? -Ja.
Lukter herlig.
Vent litt. Inn i munnen hans. Pass føttene. La ham ta tak.
Ok, litt tilbake. Alt i orden. Kom sakte inn.
Sakte, og snu deg.
Vent litt. Ok, før dem sakte bortover.
Sånn, ja.
Sakte. Vær forsiktig når du senker hånda.
-Det er… -Bare hekt den på?
Ja. Sakte, sakte. Sørg for at de har tak.
-Det er heftig. -Ja. Pent og rolig.
Pass på at den her ikke prøver å bite.
Helsike.
Ok, la dem dra litt. Ja, hekt den på.
-Bra jobba. -Pass bak deg.
Ja, akkurat som i tegnefilmene.
Derfor bør du ikke sove under et tre i Tasmania.
Tenk så effektive de er til å fjerne søppel.
Herregud.
Om dyr dør av alderdom eller sykdom… Det forsvinner, og alt er rent.
-Du hører det. -Kom og se.
Kom og se.
Dette har foregått i Australia siden…
I all tid.
Nå er det fare for at det forsvinner for godt.
Jeg føler meg i fare for å forsvinne for godt.
Vi forhindrer ikke bare utryddelse ved å ha en bestand i reserve,
-samt forbedrer økologien generelt. -Pass på.
Kom igjen, dere. Lek pent.
Særlig. "Leke pent".
Han prøver å stikke av med den.
Se på dem.
Klar for å jobbe?
Var ikke det jobb?
Ja.
-Kompis, du er modig. -Kell.
-Hei. -Hvordan går det?
-Zac, Darin. -Hei, Kell.
Kell er en av arbeidslederne.
Dette er avleområdet, hvor magien foregår.
Først, ta alle fellene.
De setter ut feller for å varsomt fange djevlene i området.
Ja, jeg har en ilter en.
Alle har RFID-brikker for å overvåke dyrenes helse, avlssuksess og fødselsdato.
Inn her, takk.
Jeg bør si at navnet "tasmansk djevel" kom fra europeiske innflyttere
på grunn av de grufulle hylene.
Under håndtering kan de virke irriterte, men påføres ikke smerte eller skader.
Ha det i mente. Dette er for å redde arten.
-Her er en til. -Han er forbanna.
-Om en hunn har unger, får de ikke sånne. -Ok.
Ja.
-Så vi må finne ut det først? -Stemmer.
Ok, hva tror du? Hann eller hunn?
-Litt småsur. -Hunn.
Hunn.
-Ok, en gang til. -Wow.
Zac, kan du ta baksiden der?
Du må løfte den for oss.
Dette kan man ikke lære fra bøker.
-Der. De fire siste tallene? -4223.
Crookshanks.
-Hann eller hunn? -Hunn.
Hodeskallen er veldig sterk, så ta litt i, og ikke la henne bevege seg.
Hold der jeg holder. Kom og se på dette, Darin.
-Der er ansiktet. -Bra, hold der.
-Har du den, Zac? -Ja, bare hold henne. Om et minutt så…
Du skal ingen steder.
Et øyeblikk. Ok, slipp.
Ok, plan b.
Se her. Når vi løfter denne, klyp på den hudfolden.
Hun har en brunsttid igjen. Men hun er ok.
-Ja. -Wow.
Ingen unger, det er ok.
Hadde vært lett å se unger der.
Ja, en unge ser ut som en rosa peanøtt.
Ok, en skal slippes fri.
Ja.
Så den neste.
En hann.
Ser sånn ut.
Og vi ser at han ikke er like frisk som jentene.
En hann må vise styrke overfor hunner, og hun stritter imot.
Han må bite henne i nakken,
vise sin styrke og dominans,
hale henne til et hi, og går uten mat i ti døgn, for å vokte henne.
Han driver andre hanner vekk. Han ser bra ut fysisk, men er litt tynn.
Da har paringssesongen har vært god. Det er bra.
Arten er ikke romantisk av seg.
Rolig, nå. Hvor gammel er han, Kell? Fem?
Hei, rolig.
Ja, fem.
Han må også bli med. Det er flott.
Kom ut.
Denne virker ekstra djevelsk.
Ingen unger. Beklager, vennen.
Jeg løfter henne ikke. En av dere kan prøve.
Hold lavt. Sånn, ja.
Denne hunnen er ikke gravid, men viser bra potensial,
så hun settes ut i avlsområdet igjen
og ønsker henne lykke til videre.
Hun så an muligheten.
Herregud, jeg er så glad for at jeg fortsatt lever.
De begynte med 44 tasmanske djevler,
og har fått til 390 vellykkede fødsler.
De første som ble født på fastlands-Australia på 3000 år.
Når de er klare blir djevlene, og andre dyr som avles her, satt ut,
for å bo helt for seg selv på et verneområde på 400 hektar.
Alle dyrene vi har sluppet ut henger på veggen.
To til fra i dag legges til på tavla. Gratulerer, djevler.
Siste hindring på veien.
Du kan kikke inn, for å se hva han gjør.
-Der går han. -Hei, kompis.
Se på det.
-Her kommer han. -Hei, kompis.
-Han skal hjem. -Ja, han drar tilbake.
-Full fart. -Ja.
-Du store. -Det er fantastisk.
Jobben dere gjør er så herlig.
Vi er et lite land,
men har utrolige, unike dyr, som trenger hjelp.
-Takk, kjempebra. -Takk.
Det var en flott dag, takk.
Herlig å ha dere her. Det er godt å dele sånt.
Takk for at vi fikk være med.
Godt å være tilbake med familie og venner i mitt nye habitat, Australia.
Det vi har lært om å beskytte ulike arter,
biomer, og kulturer, er universelle ideer.
Som det står i diktet, ingen mann er en øy.
Ingen øy er en øy, for alt henger sammen.
Alle henger sammen. Det er en balanse.
Jorda vi går på, vannet vi drikker og lufta vi puster
er ett stort leveområde, og vi vil verne det.
Nyt det til det fulle, så klart, men ansvarlig,
og etterlat det i samme eller bedre stand.
For neste generasjon, og de neste.
Vi har så vidt begynt.
På med beltene og bli med.
Det blir en artig tur.
Vi anerkjenner Australias tradisjonelle eiere.
Vi takker de eldre for å ivareta minner, tradisjon, kultur og håp
for aboriginer og folk fra Torresstredet.
Tekst: Kristian Vilnes Opdahl