СЕРІАЛ NETFLIX
Зробімо це, друзі.
У 2021 РОЦІ
Ходи сюди. Сюди.
ЗНІМАЛЬНА ГРУПА ФІЛЬМУ
ВІДПРАВИЛАСЯ У ПОШУКАХ ЛЕГЕНДАРНОГО ГРИБА
Ти колись… Ти колись збирав гриби?
Боже мій.
ГРУПА ЗНИКЛА
Друзі…
АЛЕ ЇХНЄ СПОРЯДЖЕННЯ ЗНАЙШЛИ
ЗАЛИШИЛИСЯ ЛИШЕ ЦІ МОТОРОШНІ ЗАПИСИ
Вони всюди.
Вони беруть мозок під контроль. Це зомбі-гриби.
ГРИБИ, РОСЛИНИ, ТВАРИНИ — ЗАЧЕПИТЬ УСІХ
ІСТИНА ЗНАХОДИТЬСЯ ПІД ЗЕМЛЕЮ
ГРИБНИЙ ТРІП ТОБТО, ПОДОРОЖ
Знову за своє? Це ж геть не те, що сталося?
Але істина дійсно знаходиться під землею.
У цій серії ми будемо брудними хлопцями,
бо говоритимемо про регенеративне сільське господарство —
природний підхід до фермерства, що вирощує поживнішу їжу для споживачів
та дозволяє ґрунту вбирати вуглець для підвищення родючості та безпечності.
І все це зводиться до однієї речі. Бруду.
А точніше, до поводження з землею:
або про способи висадження на ній культур, або про вирощення тварин.
Ці принципи регенеративного господарства,
скорочено «Реггосп»,
підходять для будь-якого фермерства, і всі ми можемо до нього долучитися.
Наш друг Брюс Паско — автор книги «Чорний ему»,
багато знає про австралійський ґрунт та те,
як його використовували й використовують зараз.
Я доглядаю за ґрунтом.
Ви знаєте, що ми зробили з ґрунтом
винайденням плуга та запряганням копитних тварин.
У нас дуже пухкий ґрунт.
Найменш родюча країна на Землі.
Не потрібно було пахати ці землі. Ґрунт занадто пухкий.
Він сильно піддається ерозії.
Це сталося в постколоніальну епоху
чи завжди так було? Ґрунт завжди таким був?
Він завжди таким був.
Ґрунт розпушували аборигени, він був надзвичайно родючим,
але рослини, які в ньому росли, не були надто вибагливими.
Унікальна комбінація,
тож вирощення вибагливіших рослин
потребувало додавання більшої кількості хімікатів.
Спочатку ми додавали суперфосфати,
а це отрута, якщо не так використати.
Тож ця отрута нищила землі. І зараз ми намагаємося їх відродити.
То як, на вашу думку, можна здійснити перехід
від менталітету споживання до менталітету збереження балансу?
Як нам продовжувати рух у цьому напрямку?
-Усе, що ми робимо, треба робити повільно. -Так.
Потрібно зважати на інших фермерів.
Не потрібно робити щось,
що шкодить добробуту мільйонів людей,
адже ми виступаємо проти цього.
Існує багато методів землеробства, які використовували
австралійські аборигени, і які потрібно використовувати сьогодні.
Ми збираємося зустрітися з парою,
що на цій пораді побудували бізнес.
І результати не лише прибуткові,
вони ще й допомагають планеті.
Три дублі.
Теммі, гадаю, ми на місці.
-Так і є! -Вітаю!
Хотіла трохи пополоти, поки чекала.
-Теммі, я Зак. Радий знайомству. -Привіт, Деріне.
-Вітаю. -Дякую, що прийняла.
-Оце місцина. -«Джонай».
Це ферма «Джонай» — 28 гектарів землі для натурального фермерства.
Нею володіють м'ясниця Теммі Джонас та її чоловік Стюарт.
Що означає «Джонай»?
Наше прізвище Джонас, а подружжя наше називають Джонай.
-Провести екскурсію? -Як «Джонас Бразерс». Але Джонай.
Ні, не називайте їх так. Це наша назва.
Джонай краще звучить.
-Привіт. -Привіт.
-Це Луна. -Привіт, Луна.
Тільки погляньте. Боже.
-Ти щасливий, так? -І здоровий.
Подружжя Джонай каже в заяві про місію,
що вони втомилися обирати між спасінням світу та смакуванням його.
Тож вони з'ясували, як усе поєднати.
Оце так чудова місцина.
-Скільки ви вже тут? -Майже десять років.
Раніше тут були лише загони для овець.
Ми не схожі на гігантські індустріальні ферми,
у яких на тисячі гектарів землі один трактор,
натомість у нас є чотири працівники та стажисти,
щоб ми краще бачили та реагували на потреби землі.
Як сказав Брюс Паско,
суть регенеративного господарства — у землі.
Мінімізувати будь-яку шкоду землі — ключ до успіху.
Для цього треба зменшити використання хімії, орних земель
та не давати худобі занадто сильно топтати землю в одній ділянці.
Ми часто її ганяємо.
Важливо якомога частіше переганяти худобу,
і, знаєте, у традиційному фермерстві
люди залишають тварин стояти в загонах.
Вони там усе виїдають.
Ви бачили сільську місцевість.
Вона має жахливий вигляд.
Іншим важливим аспектом регенеративного господарства є постійний рух худоби.
Подібно до сівозміни,
ми переганяємо худобу і дозволяємо землі відновитися.
Тварини це чи рослини, земля втомлюється від одноманітності.
Уявіть, що їсте одне й те ж щодня, роками.
Ви б теж вигоріли.
Великі ферми зазвичай не проводять такої зміни
й короткострокові переваги не обов'язково збігаються
з довгостроковими перевагами переганяння худоби.
Теммі вдається до старих методів фермерства,
і, як пояснив Брюс Паско,
вони допомогли «Джонай» покращити ситуацію.
Книга Брюса Паско дала нам нове бачення, якого ми не мали до цього.
Потрібно залишати сталий ресурс.
Ми знаємо, що зі зміною клімату
необхідним ресурсом став вуглець
та органіка в ґрунтах,
адже це ключ до «кліматичного зменшення».
Тоді треба зробити все схожим на це.
Коли ми ступаємо на землю, вона повинна бути, як губка,
а не твердою, як каміння.
Адже якщо вона буде твердою, там не буде мікроорганізмів.
Коли ми лише починали, земля у загонах була твердою.
Тепер вона м'яка. Повна зміна продуктивності.
Загін — просто шмат землі.
Якщо ми дозволяємо його частинам відпочити випасаючи худобу деінде,
ґрунт у всіх загонах має шанс відновитися.
Цей процес дозволяє природно доглядати за землею,
адже тварини виїдатимуть ділянки по одній.
Суть ось у чому: дбай про землю, і вона подбає про тебе.
Привіт, Кларабель! Ось вона. Моя дівчинка.
Ми щоранку її доїмо.
Уже кілька років нікого не доїв.
Так. Зак доїв…
-Ти доїв корів? -Довга історія. Ні, я доїв козу.
Вітання моєму другу з Пуерто-Рико. Як ти, Джимбі?
-Переступай… -Акліматизація стажистів.
-Ми не кажемо про дріт. -Ось.
-Чудово. -Молодець.
-Переліз? -Дякую.
Зараз ми зустрінемося з зіркою ферми «Джонай».
Дозвольте представити вам Афродіту! І її поросят.
-Привіт. -Привіт, мамо.
-Боже мій. -Боже мій. Вони чарівні.
Привіт, Афродіто.
Привіт.
Лише погляньте. Клас…
-Привіт. -Жорсткі.
-Привіт. -Привіт, солоденькі.
-Привіт. -Ходіть сюди, маленькі.
-Яка гарна… -Боже мій.
Оце ти велика!
-Вона величезна. -Ти величезна.
Велика матуся.
Тож усі ці пасовища
почали процвітати, адже побічні продукти
від утримання свиней підживили ґрунт.
То ви тепер виробляєте багато всього?
Я дою Кларабель і можу робити собі сир.
Ми самі забезпечуємо себе сиром
і намагаємося знайти спосіб
запустити виробництво молочної продукції,
адже свиням потрібна сироватка.
І якщо ми рухатимемось у цьому напрямку, можна тримати менше свиней.
Якби в нас було дві корови, ми б забезпечили себе сиром.
Тож що більше гармонії ви підмічаєте в природному стані речей,
то більшим є ваше виробництво.
Так. Ми продовжуємо інтегрувати такі методи. Цікаво, коли ти такий:
«Ми тепер зможемо робити сир».
Цього року я вперше виростила пшеницю.
Вітаю. Це дуже цікаво. Це так круто.
Це прикольно.
Прикольно дізнаватися й бачити, як це працює.
Ми використовуємо корисні копалини лише за нагальної потреби.
Не можна їздити по фермі на машині,
якщо не тягнеш тяжке знаряддя.
Якщо хочеш поглянути, що з тваринами,
ти або йдеш, або їдеш на велосипеді.
Є якась недопрацьована система?
Здається, тут усюди замкнутий цикл.
Нам би не завадили сонячні панелі.
Так.
Тоді б у нас були електромобілі.
На цьому все.
Окрім інших обов'язків співвласниці,
Теммі ще й м'ясниця.
Це ж не домашні улюбленці.
Для мене найскладніше сприймати те, що їх потім пускають на м'ясо.
Але я схвалюю те,
що ви робите все збалансовано.
Сприйняття змінюється, коли тривалий час перебуваєш у цій екосистемі.
Мені досі шкода тварин.
І, як кажуть корінні австралійці,
ми хранителі всього, від землі до небес,
але ми досі частина природи.
Я вважаю, що нормально те, що ми забираємо їхнє життя,
щоб продовжувати своє.
Дерін веган, а тому вважає, що жоден вид тварин
не повинен вживатися в їжу людьми, тому наступну частину він пропустить.
Адже в цьому приміщенні Темі ріже м'ясо.
Вітаю в кімнаті для втіх.
-Де? -У кімнаті для втіх.
-Для потіх? -Втіх.
Хай буде.
Американці люблять шинку.
Якщо виймемо криж,
то буде чудова різдвяна шинка.
Добре. Зрозумів.
-Але… -То її просто витягнути?
Так. Я покажу як.
Оце крижова кістка. У тебе теж така є. Це твій таз.
Ага.
То як ти це все продаєш? У тебе є магазин чи…
Ти зараз знаходишся в нашому магазинчику.
Тож, так, у нас є магазин,
але здебільшого ми продаємо нашу продукцію через модель
солідарного землеробства.
Це означає, що люди укладають угоду мінімально на рік
і щомісяця отримують продукцію.
А як укласти з вами угоду?
Ну, у нас у Мельбурні черга на 20 років.
-Тож… У тебе є діти? -Це до чого було?
-Ще ні. -Міг би їх записати.
Записати зараз, бо черга на 20 років.
Якщо матиму дітей,
запишу їх у чергу на отримання продукції «Джонай».
Ферми, увага. Якщо існує черга на 20 років,
це означає, що є високий попит.
ЩАСЛИВІ СВЕНКИ!
Споживачі,
ви можете відкрити для себе, що ваші місцеві ферми
пропонують постачання свіжої продукції.
Ви, певно, думаєте:
«Чому не збільшити виробництво, щоб задовольняти попит?»
Власники «Джонай» не хочуть бути більшими.
Щоб задовольнити попит, Теммі краще навчить 50 інших фермерів.
Адже якщо одна ферма дуже розшириться,
це суперечитиме суті їхньої місії.
Тож Теммі активно намагається передати свої знання
й навчити інших регенеративного господарства.
Що відчуваєш при поїданні своїх тварин?
Коли люди питають, як я можу їсти своїх тварин,
я відповідаю: «А як можна їсти не своїх?»
Так. Це правда, якщо подумати.
Більше нічого сказати.
Так. У цьому є сенс.
Звісно, ми знаємо, що ці…
Що ці тварини прожили хороше життя, звідки вони взялися, де були…
Так. Знаю, що вони їли.
-Ти добре про них подбала. -Так.
Більшість тварини йде на продаж?
Іде все.
Наприклад, цей жир не дуже підходить для сосисок.
Ми називаємо його глобулярним жиром. І він не стає м'яким.
Тому ми зробимо з нього мило.
А тоді шматочки з цього зсіку
підуть на сосиски.
Чудово.
Перерва!
Попри існування черги на вживання їхньої продукції,
є шанс спробувати найсвіжішу їжу ферми «Джонай» тут і зараз.
Погляньте! Це Дерін.
Обід був чудовим.
Є щось прекрасне в поїданні їжі там, звідки вона походить.
І поїдання їжі на фермі
вимірюється гастрономічними метрами, ніж кілометрами.
Це було просто неймовірно.
-Дякую, що прийняла. -Я в захваті.
Дякую, що відкрилася нам та поділилася цим всім.
Усе, що ти робиш, це казка.
Дякую, що прийшли подивитись і поділитися цим.
-Рада була вас бачити. -І ми.
-Красно дякую -Дякую.
-Деріне.
Ми б могли завести блог. «Веган та М'ясник».
Було б круто.
-Так? -Це круто.
Розмова з Брюсом привела нас до Теммі
та її методів догляду за худобою.
Брюс також мав що сказати стосовно сталості та рослин.
Під час коронавірусу ми не літали.
Тож ми не привозили овочів з-за океану. І це просто дивовижно.
Знаєте, типу:
«Відправимо каліфорнійську морквину в Австралію.
Чудова ідея». Розумієте?
Якщо витягти моркву з землі
начиненої хімікатами
й обприскати консервантами,
щоб вона долетіла до Австралії у вигляді морквини,
то уявіть, скільки хімікатів ми вживаємо.
Це дешево,
але скільки це може продовжуватися до того, як ґрунт почне нищитись?
І саме час надати цьому більшої гласності й зупинити процес…
Ми, як люди та природоохоронці, не повинні цього дозволити,
бо ми зникнемо, а це не дуже добре.
Хороше фермерство може приносити хороші гроші.
Ми десь за півтори години їзди від Мельбурна,
відвідуємо місце під назвою «Брей».
Назва з шотландської означає схил пагорба.
І на цьому схилі пагорба знаходиться чудовий
екоготель та відзначений нагородами ресторан,
оточений 12-ма гектарами органічного фермерства.
А ось власник цьог добра, шеф Ден Хантер.
-Вітаю. -Вітаю, шефе.
-Привіт. -Вітаю в «Брей».
Я Дерін. Радий знайомству.
-Як справи? -Добре.
Ми побачимо, як Ден використовує методи регенеративного господарства,
щоб подавати їжу з ферми на стіл в одному з найкращих ресторанів Австралії…
Клас.
…і доводить, що щось природне може бути здоровим,
ситним та смачним.
Кухня надзвичайно чиста, проста та чудово організована.
І це чудова репрезентація меню ресторану.
Чому «Брей» самодостатній і які методи регенеративного господарства використовує?
Ми зустрічаємося з постачальниками.
Ми співпрацюємо з людьми з регенеративного господарства.
Навіть співпрацюємо з ремісниками, які роблять нам приладдя.
Ця тарілка зроблена з попелу з нашої печі
та глини, яку ми взяли з дамби.
У «Брей» ви смакуєте саме місце.
То все тут зв'язане з землею.
Ми сподіваємося, що люди спробували їжу і такі:
«Стоп. У цьому є якийсь сенс.
Тепер усе зрозуміло».
-Клас. Погляньте на інгредієнти. -Так.
Це просто салат. Ми просто робимо його…
Візьми, як хочеш.
…так, щоб він естетично задовольняв гостей.
Оце…
Йой.
Ого.
Схоже, у нас помідорна пауза.
Це найкращий помідор, який я куштував.
Боже, яка краса.
Текстура — одна з тих речей, що відрізняють органічну їжу…
Забирай.
Щось куплене на фермерському ринку
чи на базарі
відрізняється від того, що запаковували.
-Полуниці… -Сподіваюсь, відмиється.
-Я так і думав, що так станеться. -Це знак хорошої…І
Оце клас.
Я сам часто вимазувався…
-Щасливий помідор. -…їжею.
Тут є хоч два однакові овочі?
-Немає. -Усе це — різні інгредієнти?
-Так. -І скільки їх там?
-Десь 60. -Аж 60?
Так. Зараз у нашому саду
росте десь 60 різних рослин. І їх ви бачите на тарілці.
Спробуйте подумати, скільки фруктів й овочів
ви з'їсте на тиждень.
Я раніше не замислювався, але майже точно кажу,
що ніколи не їв 60 різних інгредієнтів за раз.
Тож починаймо.
-Не знаю, з чого почати. -Не знаю. А що хочеш?
-Мені потрібні щипці. -З'їм спочатку квітку.
ОВОЧЕВИЙ САЛАТ ВІД «БРЕЙ»
Ого.
Ось ще невеличкий гарнір.
Це тарт з жовтого цукіні та жовтого помідора.
Ого.
А ось огірки, мариновані в австралійських спеціях.
Це грибний крем з фісташками та какао.
А ось горох, малина та шкірка картоплі.
-Неймовірно. -Яка краса.
Ніколи не їв так овочі.
Як після такого не захотіти завести свій власний город?
-Вам хочеться їсти, коли ми їмо? -Ні!
Ні, дивлячись на…
Мені б хотілось.
-Усе, я точно заведу город. -Так, заведеш.
Дуже добре чути хрумкіт овочів.
Мітче, хочеш спробувати?
Це риторичне питання.
Мітч ніколи не відмовиться від їжі.
-Він одержимий. -Я одержимий. Так.
«Смачно, повернуся до роботи».
-Гаразд. Поки це все. -Дякую, бос.
Боже.
Лише подумати, що все це виросло прямо тут.
Яке класне місце.
Територію навколо ресторану спроєктували так, щоб після їди гості могли
прогулятися місциною, що нагодувала їх.
І після годин дегустації
купи страв, це чудовий спосіб трохи освіжитися.
Ферма — не просто пласке місце без дерев
з перекопаною землею.
Здорова ферма, здорове довкілля
мають екосистему, яка допомагає органічному виробництву їжі.
На території ресторану посаджено
понад 1 000 видів дерев та рослин.
Тут росте 90% рослин, які використовуються
для приготування їжі в ресторані.
Біорізноманіття — ключ до успішного регенеративного господарства.
І це різноманіття рослин допомагає наситити ґрунт поживними речовинами,
що зменшує кількість вуглецю, що викидається в атмосферу.
Вирощені тут рослини потрапляють на кухню.
Під час приготування велика частка з них стає відходами.
Ці відходи відправляють сюди й знову підживлюють землю.
Нічого не витрачається на марне. Включно з рослинними відходами.
Тут є компостна яма,
що дозволяє не викидати на смітник близько 100 кілограмів відходів.
Цей компост повертається в землю,
щоб почати свій цикл заново.
Ось салат, який ви щойно їли.
Так, це…
Оця штука — це те, що ви їли.
Погляньте. Чорний і багатий на речовини ґрунт.
Отакий от цикл.
Кожну рослину можна не викидати,
а перетворити на компост і повернути його в землю.
Будь-хто здатен на це.
Люди часто не знають, наскільки все погано з виробництвом їжі.
Невже так важко перевести таке виробництво на більші масштаби
й просто забезпечити людство хоча б мінімальною кількістю
здорової їжі?
Є те, що уряди можуть.
Наприклад, заохотити дрібне фермерство.
Але поки це не впроваджується на рівні закону,
маленькі фермерські підприємства
залишаються в тіні великих господарств.
Полуницю виростити чи не найлегше.
Вона дуже гарно росте. Одна рослина дає купу їжі.
Полуниця в супермаркеті нагадує яблуко,
а так бути не має. Вона як деревина. Не має соку.
Свіжа полуниця смачна.
Є певна закономірність у тому, що вирощена тобою їжа — смачніша.
Їжа з усього цього шмату землі була у вас на тарілці.
Цей город — це просто скарбниця смаків.
Так і є.
Цей маленький ресторан, який відвідує мало людей,
показує, що на невеликому шматі землі
можна виростити купу різноманітної, якісної їжі.
Як і у випадку з «Джонай», розмір має значення.
Менші об'єми виробництва дають землі відновитись.
Так і для «Брей», піклування про землю та регенеративне господарство
приносять якісний, здоровий продукт та хороший дохід.
Ми встали рано, адже збираємося далеко.
Дерін готує нам сніданок. У машині.
Так!
Повний блендер.
Будьмо. Твоє здоров'я.
-Так. І твоє. -Проживи сто років.
Можна мені трохи? Є ще?
Звісно, тут ще вистачить. Дерін придумав цю формулу.
У нас тут ашваганда, лимонник, матча, рейші…
-І не соромиться про це казати. -Це…
Навіть якщо не питати, він все про неї розкаже.
Далі ми їдемо до місця, що за годину на Північ від Мельбурна
і знаходиться глибоко в складній екосистемі лісу.
Поки ми бачили як тварини та рослини впливають на ґрунт,
але ця подорож приведе нас у зовсім інше царство.
Адже під кронами цих дерев знаходиться симбіоз.
Хімічний процес, що зачіпає не лише землю,
але й постійно допомагає клімату, всмоктуючи вуглець
і зберігаючи його під землею.
Подібно до мережі маленьких компостних звалищ,
особлива пліснява харчується лісовим матеріалом, що розклався
і продукує поживні речовини для ґрунту.
Фактично це не рослини й не тварини.
Це грибок,
але ми знаємо його у вигляді плодових тіл, тобто, грибів.
Дослідження виявили цілий мікробіом,
що живе в травній системі та грає велику роль для здоров'я.
Є також схожий світ бактерій та грибів, що живуть у ґрунті.
Перепрошую, але я Гриб Ок.
О, звісно. Бо ти…
Мікрогриб.
Ми живемо в кишківнику,
а також у ґрунті. І нам класно і там, і там.
Справді? І що там відбувається?
Як у ґрунті, так і в кишківнику
мікрогриби тримають систему у здоровому стані.
Мікрогриби важливі для засвоєння поживних речовин, метаболізму,
росту, енергії та стійкості до хвороб.
Я знаю, що в кишківнику ви розбиваєте їжу
на поживні речовини, які всмоктує наше тіло.
Так. І в ґрунті ми робимо так само.
Ми розкладаємо органіку для інших організмів
і перетворюємо її на їжу та поживні речовини
зберігаючи родючість ґрунту, що дозволяє рослинам рости здоровими.
То як це пов'язано з регенеративним господарством?
Методи реггоспу створюють здоровий мікробіом у ґрунті,
що відновлює мікробіом кишківника і робить вас здоровішими.
А ще зменшують рівень CO2 в атмосфері.
Усе це? Ого. А ти й дійсно гриб ОК.
Так, дякую.
Я завжди кажу, якщо дасте час, я виросту на вас,
як грибок.
-Радий знайомству. -Кріс.
-Дуже приємно. -І мені.
-Я Зак. Радий зустрічі. -Як справи?
Усе чудово. Що думаєте?
Це прекрасно.
У лісі нас зустрічають Джим та Кріс з «Фейбл Фуд» —
компанії, що спеціалізується на м'ясних замінниках
зроблених з грибів.
Цей ліс кишить усіма видами організмів
і все тому, що тут є шар поживного ґрунту,
частково створеного життєвим циклом грибів.
Зазвичай у цей час дощ та туман, але погляньте на це.
Чудово для грибів, так?
-Це грибки чи гриби? -Як хочете кажіть.
-Справді? -Гриб Ок.
Ці гриби класні, тому ми кажемо на них «гриб ок».
Джим — інженер та вчений-агроном,
а Кріс — підприємець, що вивчає регенеративне господарство.
У них досить багато спільного.
Здоровий апетит до алхімії грибів.
Разом вони створили здоровий, органічний та етичний спосіб
перетворити будь-яку м'ясну страву на рослинне чудо.
І все завдяки магії грибів.
І ці хлопці дійсно знають, наскільки важливими є гриби.
Коли я вивчав ґрунт,
я зацікавився фермерством і регенеративним господарством.
Без верхнього шару ґрунту ми помремо.
Якщо взяти остільки верхнього шару, то за 60 років використання хімікатів
він стане отаким.
Тож щасти нам ще через 20 років.
Тож нам потрібно свідомо об'єднуватись
і співіснувати з цими видами
для відновлення втраченого ними середовища.
Нам потрібно вчитися в них і з'ясувати,
як помістити їх у середовища,
де вони зможуть приносити нам їжу органічними шляхами.
-То вся річ у верхньому шарі. -Так.
Усі поживні речовини знаходяться у верхньому шарі.
Якщо ми його втратимо, то…
-Ми залежні від нього. -…нам капець.
Як і казав Брюс на початку нашої подорожі,
можливість жити на землі залежить від нашого ставлення до неї.
І я маю на увазі землю. що під ногами,
адже верхній шар ґрунту дає рослинам поживні речовини.
Ґрунту потрібне постійне підживлення у формі мікроорганізмів,
і гриби допомагають підтримувати цю дієту.
Окрім цього
гриби запобігають ерозії, збільшують насичення ґрунту водою
та допомагають утримувати вуглець під землею.
І все починається з грибниці.
Грибниця — це гігантська підземна мережа,
яка схожа на нерви в людському тілі.
-Точно. Чудове порівняння. -Так.
-Гадаєш, куди йде його сітка? -До оцих всіх дерев.
-Усіх. -Справді?
То цей конкретний гриб еволюційно втратив здатність
бути сапрофітом та розкладати матеріал, адже він робив і те, і те.
Але він повністю почав жити на поживних речовинах дерева
і натомість віддає дереву свої поживні речовини.
Це вуглецеві пастки.
Грибниця вже в ґрунті. Органіка стала ґрунтом.
І це велике розгалуження коренів дерев.
Тож гриби схожі на ековоїнів,
що годують рослини та захищають повітря.
На планеті існують тисячі тисячі видів різних грибів.
Стільки ж ще не відкрито.
І хоча існує купа смачних і поживних грибів,
існує також купа видів смертельно небезпечних.
Тож прошу, залиште бродіння лісом й поїдання невідомих грибів експертам.
Схоже на «Алісу в Країні Чудес».
Краще не треба.
Ці гриби ми часто шукаємо з кулінарних причин.
Бачите оці помаранчеві гриби? Вони називаються рижики.
Lactarius deliciosus. Молочник делікатесний.
Так, це наукова назва цього гриба.
-Скільки є видів грибів? -Тисячі.
І ми знаємо лише десяту частину з них.
І в скількох видів, з відомих нам, є псилоцибін.
У багатьох. Ми багато таких відкрили.
Ми знайшли всі ці гриби.
Зі зрозумілих причин вони тут.
Якщо він тебе отруїть чи задурманить,
ти швидко зрозумієш, якою частиною біосфери вони є.
Саме так. Псилоцибін — це природний психоделік,
який активує в мозку серотонінові рецептори,
які впливають на настрій та сприйняття.
Простими словами, вас дурманить. Але ми тут не за цим.
Ми тут, щоб побачити органічну та кулінарну магію використання грибів.
-Підемо по кордіцепс? -Так!
-Круто! -Так, звісно.
О, поки ми тут, потрібно згадати ще один вид грибів
Мабуть, найвідоміший гриб з усіх.
Гриб-зомбі.
Кордіцепс.
Кордіцепс — паразитичний гриб,
який захоплює тіло та мозок живих організмів, зазвичай комах,
харчується їхній рахунок та врешті-решт вбиває їх.
Я неймовірно зрадів, коли почув, що ми шукатимемо кордіцепс.
-Так. -То як все відбувається?
Вони всюди.
На кожну комаху є один кордіцепс.
Вони діляться на види.
Під кожен вид комах є свій вид кордіцепса. Вони еволюціонували разом.
Вони захоплюють мозок. Це буквально гриб-зомбі.
-Ого. -Отже, вони
проходять весь цикл життя комахи.
Гарним прикладом буде мураха.
У мурахи заражений мозок і…
І вона робить все, що гриб захоче.
Щось типу: «Хочу нагору!»
І мураха лізтиме догори травинки, папороті чи…
Щойно вона вилізла, корідцепс припиняє зупиняє її,
змушує причепитися й проростає через неї,
подібно тому, як вода заповнює контейнер. Гриб пожирає її.
-Так. -Повністю.
Крім хітинового ока,
бо клітини грибів самі з хітину.
Тож на рослину не перетворюється лише хітинове око,
яке залишається таким самим.
Ось кілька нових грибів.
-Так, ми на місці. -Так.
Ми прийшли.
Нові гриби яскраво-жовтого кольору.
Спробую витягнути.
Було волого, тож…
-Вони класні. -Дістав.
-Дістав черв'яка? Клас. -Погляньте.
Він повністю поглинув черв'яка.
-Так. -Це була гусениця.
-Так. -Так.
Можна відчути, що він дуже…
-Неймовірно. Ці кордіцепси. -Дуже грибний.
Зараз ми дивимося на залишки того, що колись було гусінню,
а зараз майже поглинуто своїм грибним нападником, кордіцепсом.
Повернімося до лабораторії й приготуймо щось.
Усе, що я люблю.
Зробімо це! Ходімо.
-Дякую, друзі. -Дякую.
Чому я досі його тримаю?
Деріну подобається бути в лабораторії.
Аж занадто подобається. Гаразд, друже, поклади ніж.
З лісу ми відправилися до робочого місця Джима,
що частково — хімічна лабораторія, а частково — кухня, де все смачно.
Тут він експериментує, створює, та виготовляє
усю грибну їжу «Фейбл Фуд».
А також це гараж.
Це мій гараж. Так.
Отой пристрій потрібен для культивації грибів.
Тут усе стерильно. Усередині є фільтр…
-Він захищає їх від спор та бактерій? -Так.
Вони ростуть на чистому повітрі, у стерильному субстраті,
звідки все було вичищено, щоб я потім зробив екстракт.
Щоб далі я міг взяти те, що в грибниці
й перетворити це на чудовий напій абощо.
Ще більше матеріалу можна отримати через процес ферментації.
У нас є рослина, жир, протеїн і все це.
-Потрібно чимось розділити. -Це ціле королівство страв!
Це ціле королівство. Як королівство овочів.
Ми їмо купу пшениці. Їмо пасту, хліб.
І в нас є всі ці зернові культури.
Але потім залишається солома, дірчаті зерна.
Це все відходи.
Можна зробити компост і виростити на ньому гриби.
Можна зробити з цього їжу.
Перед тим, як я став веганом,
я роками говорив про загальну картину,
хотів жити цим сталим органічним циклом,
а тоді повертався додому і їв їжу, на яку витратили купу ресурсів.
Щодня я їв стейк і розумів,
-що це 11 кілограмів зерна… -Внутрішній конфлікт.
а це 40 тисяч літрів води…
-Мені це потрібно? -Так.
Зменшення поживання м'яса, особливо яловичини,
зменшує забруднення атмосфери. Дослідження показало, що бургер,
який можна купити у фастфуді,
має більший вплив на довкілля, ніж ви уявляли.
Тож я вирішив припинити споживання цього.
Усього м'яса та молочних продуктів. І я вирішив надурити себе.
Уявити, що це ота протеїнова штука.
Мені просто потрібно було відтворити соковитість м'яса.
Усі його характеристики. Волокна, соковитість, запах. Оце було потрібно.
Як корінний техасець, що любить барбекю,
Джим поєднав 12 років досвіду дослідника грибів
та десять років роботи шефом,
щоб довести до ідеалу страви з грибними замінниками,
які б смакували так само, як справжнє м'ясо,
і не потребували б його,
а також зменшили б вуглецевий слід.
І все це одночасно.
-Що це? -Найменш здорова їжа, яку я запропоную.
Це перша страва.
Це молочна підлива,
а це… В Австралії ми не називаємо це курячим стейком.
-Ми називаємо це шніцелем. -Так. Це просто…
Це курячий стейк.
Боже!
Це курячий стейк? Скажіть, будь ласка.
Це навіть краще.
-Так. -Так!
-Я давно не їв стейк. -Справді, волокна неймовірні.
-Так! -Так.
Вони застрягають у зубах. Я хотів це все відтворити.
З цим ніхто нічого не втратить.
Боже мій.
Я трохи плачу.
-Боже. Яка краса. -Смакота.
Ти чудово створив цей перехід.
Намагаюся. Ми всі намагаємось. Це наша ціль.
-Ого, яка смакота. -Так?
Мітче, хочеш?
Звісно хоче.
-Іди сюди, Мітче. -Мітче. Боже мій.
-На армію вистачить. -Бери підливу.
-Ви хочете? -Хочу.
Так. Знаю, що хочеш. Ніби повз проходив.
-«Роздивляюся кадр». -Знаю, він завжди пускає команду.
Якщо серйозно, ти знаєш, що запах чудовий,
коли команда приходить так швидко.
Зараз я перейду до сендвіча з грудинкою.
Це почерк техаського барбекю.
Це твій соус?
-Так, власний. -Гаразд.
Я все ще люблю барбекю.
Летіти до Австралії на техаське барбекю.
-Я тепер сумую за домом. -Зараз чавкатиму на камеру.
-Який запах. -Боже.
Боже!
Пальчики оближеш?
-Буквально. -Гаразд.
У пошуках замінника м'ясу,
люди в першу чергу хочуть замінити бургер.
«Фейбл Фуд» також роблять бургер.
Тут 110 грамів грибів.
110 грамів. Це скільки унцій?
Завжди забуваю.
Гугл, скільки фунтів у 110 грамах?
Це 0,243 фунта.
-Спасибі, Гугл. -Добре.
Чверть фунта. Ідеально.
Я приготував вам курячий стейк.
Ми скуштували грудинку. Тепер час бургера.
Чому ні?
Ці хлопці створили дещо чудове.
Воно схоже на м'ясо, готується, як м'ясо, на смак, як м'ясо,
але екологічніше
та безпечніше для планети та нашого тіла.
Дякую. Дуже круто. Неймовірно.
Доведеться зробити більше. Ці хлопці зголодніли.
Дякую, друзі. Тепер я по новому сприйматиму гриби.
Дякую, брате. -Дякую.
Земля Австралії багато чого нас навчила,
але тепер ми змістимо погляд вище,
на 50 метрів вгору, якщо точно.
Бо саме час нам спробувати австралійські банджі стрибки.
Зараз ми з планетою на межі.
Найбільші в історії об'єми вуглекислого газу в атмосфері
змінюють наш клімат.
Але ще не пізно сповільнитися, а то й компенсувати заподіяну шкоду.
Усе залежить від того, як ми рухатимемось далі.
Ключем може стати регенеративне господарство.
Ця практика може не лише зменшити заподіяну Землі шкоду,
але й може повернути планету та нас самих до кращого стану,
поки не стало пізно.
Великі зміни чи багато маленьких —
кожна зміна допомагає зрушити процес.
Бо нас дійсно розковбасить, якщо ми втратимо планету назавжди.
КОМАНДА ШОУ
ВИЗНАЄ ТРАДИЦІЙНИХ ВЛАСНИКІВ АВСТРАЛІЙСЬКИХ ЗЕМЕЛЬ.
МИ ШАНУЄМО СТАРІЙШИН
АДЖЕ ВОНИ НЕСУТЬ ПАМ'ЯТЬ ТА ТРАДИЦІЇ АБОРИГЕНІВ
ТА МЕШКАНЦІВ ОСТРОВІВ ТОРРЕСОВОЇ ПРОТОКИ.
Переклад субтитрів: Юрій Пасічник