NETFLIX-SARJA
Perhosvaikutus.
Ajatuksena on,
että vain yhden hyönteisen hienovarainen siivenisku -
voi aiheuttaa tapahtumaketjun.
Se johtaa tapahtumaan toisella puolen maailmaa -
ja kasvaa tuuleksi, joka voi aiheuttaa tornadon.
Kaukaa haettua? Luultavasti.
Mutta kuvittele sen sijaan parin miljardin perhosen vaikutus.
Ja perhosten sijaan kuvittele reilun kahden miljardin ihmisen vaikutus.
Olemme nostaneet ilmakehän hiilidioksiditasoja -
yli satojen vuosien ajan.
Yksi maapallon lämpötilan nousun tuntemattomista uhreista -
asuu tällä pienellä saariryhmällä Australian mantereen koillisrannikolla.
Merenpinta jatkaa nousuaan -
ja pahenevat tulvat ovat hukuttaneet kokonaisia saaria.
Saarten asukkaat lisäävät maanlaajuisia hiilidioksiditasoja olemattomasti,
mutta ovat vaikutuksille altteimpia.
Saamme kunnian vierailla yhdellä pienistä saarista -
ja kokea sen kokonaisvaltaisesti.
Muinaisen kulttuurin, koskemattomat hiekkarannat -
sekä maailman parhaat kalavedet.
Valmistautukaa ja kiinnittäkää turvavyöt.
Seikkailu -
alkaa tästä.
Aloitamme aamumme Melbournesta.
Saamme esimakua Torresinsalmesta jo mantereella.
Mabu Mabu on aboriginaalien omistama ja pyörittämä ravintola.
Keittiömestari ja omistaja Nornie Bero -
varttui saarella lähellä seuraavaa kohdettamme.
Saamme häneltä perspektiiviä ja opimme leipomaan kuuluisaa leipää.
Se perustuu sukureseptiin Torresinsalmelta.
Tervetuloa. -Kiitos kutsusta.
Tänään tehdään damperia. -Siistiä.
Tätä leipää söin pienenä.
SAARILEIPÄ
Emme tosin kypsennä sitä maan alla.
Mutta kokkaamme silti perinteisesti. -Aloitetaan.
Selvä. Ensin liataan kädet. Otetaan jauhoa kulhoihin.
Lisäämme siihen paahdettua kurpitsaa.
Laitetaan kulhoon.
Ottakaa kourallinen.
Sekaan vain. -Tuntuu aika hyvältä.
Puristellaan kurpitsa jauhoihin.
Mitä on mabu mabu?
Se tarkoittaa "olkaa hyvät".
Että käykää käsiksi? -Niin.
Bon appétit.
Kumotkaa taikina jauhotetulle pöydälle.
Ostan aina suoraan tuottajilta.
Mitä vähemmän välikäsiä, sen parempi.
Valtaosa henkilökunnastani on aboriginaaleja.
Muistan, kuinka vaikeaa oli aloittaa tällä alalla.
Tämä on oikea intohimoprojekti. -Kyllä.
Saan esitellä alkuperäiskansojen yrityksiä omani ohella.
Sinulla tuli hyvä. Zac, painat liikaa.
Tuliko huono? Painan aina liikaa.
Hellästi.
Tulen saarelta, joten käytämme banaaninlehtiä.
Todellakin.
Lämmitetään ne ensin.
Haluamme öljyt ja maut irti.
Keittiö on moderni, mutta jäljittelemme tuhatvuotisia leiväntekomenetelmiä.
Öljyt puskevat saman tien läpi.
Välittömästi. -Laittakaa siihen viereen.
Väri muuttuu heti.
Irtoava öljy on tärkeä osa prosessia. Lehti kiedotaan taikinan ympärille.
Kiiltävä puoli alaspäin.
Lehdet antavat kuorelle makua ja rakennetta.
Leipä keskelle. Näin.
Sitten käännetään reunat ja kääritään nätiksi limpuksi.
Siistiä. Näinkö? -Ei huono.
Perinteisesti leipä haudattaisiin maahan kuumien hiilten päälle.
Me käytämme uunia.
Leipä on yhä käsityötä modernilla otteella. Sillä välin…
Hienoa.
…opimme lisää Nornien lapsuudesta Torresinsalmella.
Se on saariryhmä. Kaikilla on eri murteet.
Minun on meriam mir.
Meriam mir.
Hyvä. Hyvin lausuttu. -Selvä.
Mabu mabu on meriamien kieltä.
Siistiä.
Päätoteemimme on gekko.
Sen nimi on wanpun, sekä beizam, joka on hai.
Opimme toteemeista aiemmin, henkiyhteydestä tiettyyn eläimeen -
ja velvollisuudesta suojella sitä.
Tämä lähestymistapa ekosysteemiin on yksi kulttuurin hienouksista.
Mitä ne edustavat? -Wanpun on pyhä eläin.
Se kertoo vieraista.
Se tuo joko hyviä tai huonoja uutisia.
Hait ovat… Emme syö niitä.
En syö flakea.
Jos ostaa kalaa ja ranskalaisia, se on aina haita.
Oikeasti? -Niin. Flake on hai.
Enpä tiennytkään. -Niin.
Tosi tarina. Tutkimuksissa paljastui, että australialainen -
"flake fish" on yleensä haita ja ranskalaisia.
Ja etikettikäytäntöjen myötä laji lautasella saattaa olla uhanalainenkin.
On parasta ottaa pelkät ranut.
Jos haluatte välttää haita,
pyytäkää muita kalanpaloja, joita on tarjolla.
Onneksi tiedän nyt.
Niin. Ei hyvä.
Ei käy. Rakastan haita.
Ne ovat osa kulttuuriamme. Ruokamme tulee merestä.
Emme ylikalasta, koska voimme aina hakea lisää.
Siellä eletään osana elämän kiertokulkua.
Olemme monikulttuurisia, emmekä vihaa ketään.
Osaamme elää yhdessä kaikkien kanssa.
Käymme Torresinsalmella. -Niin.
En malta odottaa.
Tällainen esillepano lisää intoani entisestään.
Ovatko tatuointisi perinteisiä mausteita?
Joo, minulla on suolainen ja makea puoli.
Suolainen ja makea puoli. -Ei yllätä. Mahtavaa.
Puhutte joko makealle tai suolaiselle puolelleni.
En ota yhtään tatuointia, ennen kuin minulla on yhtä siisti selitys.
Niin. Mitä siinä on?
Tässä on voita ja vaaleaa siirappia.
Vaalea siirappi on periaustralialaista.
Se on kuin melassia.
Puhdasta ruokosokeria periaatteessa.
Onko se vegaanista voita? -On.
Kiva.
Käytämme vain vegaanista voita. -Hienoa.
Muu ei käy. -Ihanaa.
Syön vain vegaanista voita, vaikken olekaan vegaani.
Pidän lihasta. Sori.
Ja kalasta. -Ei mitään.
Saarilla ei olla vegaaneja. Sori.
Ei hätää.
Kunhan vitsailen. On meissä niitäkin.
He vain asuvat täällä.
Jättivät saaren.
Niin. -Voi että.
Darinin piinapenkki.
Suotta pyydät anteeksi.
Meillä on paljon vegaaniseuraajia.
Käytän paljon jamssia ja värikkäitä vihanneksia.
En tykkää simputtaa, mutta tsekataanko limpukkaa?
Hyvä heitto.
Kiva.
Sitäkö mietit koko ajan?
Nimenomaan. "Mihin väliin sutkautan?" -En!
"Milloin saan käyttää sen?"
Ihan oikeasti, limppu on valmis.
Tiedän leipomisesta sen,
että tuoksu tarkoittaa kypsää. Ja tuoksu on upea.
Sen haistaa jo.
Banaaninlehti. Ei huono ekaksi yritykseksi.
Tulipa hyvä kuori. Katsokaa nyt.
Ei huono.
Yritin.
Siinä sinulle.
Nyt ei laihduteta. -Hyvä. Kiitos luvasta.
Lätkäiskää kunnolla.
Vieläkö? -Täydellistä.
Valmiina, paikoillanne… Maistakaa.
Järkyttävän hyvää. Kiitos.
Se on parasta jaettuna. Niin tuppaan sanoa.
Se on liian herkullista…
Mitä sanotaan, Zac ja Darin?
Mabu mabu!
Ottakaahan siitä.
Ihan mahtavaa. -Kiitos paljon.
Tässä leivässä on se pulma, että alkaa näyttää tältä.
Tämä ei tule itsestään.
Maha täynnä ja mieli tankattuna -
jätämme mantereen ja jatkamme matkaa pääkohteeseemme -
Torresinsalmen saarille.
Sinne pitää lentää pariinkin otteeseen.
Lennän yhtenään, mutta suosin isompia koneita.
Koneiden pienetessä ahdistukseni kasvaa eksponentiaalisesti.
Ainakaan emme ole noin pienessä koneessa.
Ai, se onkin seuraava koneemme. Kiva.
Jestas sentään.
Noin, kulta. -Kiitti, äiti.
Valmiina lentoon.
Nyt olen turvassa.
Mikäköhän näistä on ruokalista?
Ehkä kysyn stuertilta.
Tiedän. Stuerttia ei ole.
Kevennän lähtöjännitystäni DC Comics -vitsillä.
Saarella asuu kuulemma vahvojen soturinaisten ryhmä.
Niinkö? -Eivätkä he poistu koskaan.
Se on kummallista. Heitä ei näe paljaalla silmällä.
Siellä on portaali… Joku toinen ulottuvuusjuttu.
Siitä tehtiin leffakin. -Oikeasti?
Ovatko he Ihmenaisia?
Käyttökelvotonta materiaalia.
Hitsi, jännittääkö muita?
Ei!
Joo.
Voi pojat.
Siipi heiluu. Tuo ei, mutta tuo.
Ei hitto.
Jestas.
Katsokaa nyt.
Kaikki ei tule gramiin, Darin.
Torresinsalmen saaret ovat 250 pienen maamassan rypäs -
maan koillisrannikolla Papua-Uusi-Guineasta etelään.
Näistä vain 18 saarta ovat varsinaisesti asuttuja.
Vierailemme Masigin yhteisössä, eli Yorken saarella.
Se on pikkuruinen. Vain 1,3 neliökilometriä maata -
nousee kirkkaan sinisestä Torresinsalmesta.
Vain parilla saarella on infrastruktuuria pienelle turismille.
Masigin vierailuun tarvitaan lupa paikalliselta neuvostolta.
Ja se meillä tietenkin on.
Jos vain selviämme paikan päälle.
On aina hyvä merkki, kun koneessa on yksi potkuri.
Jos tarvitsee varapotkurin, sitä ei ole.
Mieluummin niitä olisi kaksi.
Mahtavaa nähdä koskematonta luontoa.
Katso, mikä pikku saari. Älytöntä.
Mikä siunaus, että pääsemme paikkaan, joka ei ota turisteja.
Toivottavasti voimme lisätä tietoisuutta heidän tilanteestaan.
On kunnia, että saamme mennä koko porukalla.
Kaikki pääsevät mukaan, ja voimme jakaa heidän tarinansa…
Eikö Darin kuule tuota ääntä?
Se tuskin ilmoittaa ranskalaisista.
Mitä hittoa se oli?
Pieni varoitus?
Aggressiivinen piippaus.
Paha piippaus.
Tuolle saarelleko menemme?
Voi hyvä luoja.
Hei! Kaikki vilkuttavat!
Oikeasti? -Joo.
Onpa…
Voi hyvänen aika.
Hyvin lennetty!
Selvisimme! Minähän sanoin, ettei ole syytä huoleen.
Masigin tarina on mutkikas, kuten pian opimme.
Merenpinnan noustessa pienet saaret voivat rapautua pois.
Ihmiset menettävät näin kotinsa ja kulttuurinsa.
Pääelinkeino on kalastus.
Toisena valtion työt,
jotka tukevat paikallista infrastruktuuria noin 270 asukkaalle.
Saari on niin pieni,
että nuoret käyvät lukiossa naapurisaarella tai mantereella.
Useimmat valmistuvat ja muuttavat muualle asumaan.
Ilmastonmuutoksen vaikuttaessa maahan -
paikalliset nojaavat hallituksen ja muun maailman apuun.
Jos ihmiset siirretään, siirtyy myös perintö.
Yli kuuden sukupolven historia saattaa huuhtoutua mereen.
Suurin osa Masigista on alle 3 metriä merenpinnan yläpuolella.
Merenpinnan noustessa vähä vähältä joka vuosi -
metsästys- tai viljelysalueet ovat saavuttamattomissa.
Ympäröivät yhteisöt jäävät jo veden alle.
Täkäläisten teot vaikuttavat hyvin vähän, jos ollenkaan, ilmastonmuutokseen.
Silti he kärsivät rankasti seuraukset.
Nämä saattavat olla viimeiset sukupolvet, jotka asuvat täällä.
Saavumme nöyrinä kutsusta.
Ja haluamme ottaa kaiken opin ihanilta Torresinsalmen saarilaisilta.
Masigalin väki toivottaa teidät tervetulleiksi kotisaarellemme.
Kuulumme kulkulgalin kansaan. On kunnia saada teidät vieraaksemme.
Kiitos, kun saimme tulla.
Juokaa.
Kiitos kutsusta.
Hei, kaverit. Tervetuloa. Olen Fraser.
Zac, kiva tavata.
Tässä on Fraser, kulttuurioppaamme ja isäntämme.
Paikallista nuorisoa kiinnostaa.
Kunnia Herralle.
Kiitos paljon. -Olkaa kuin kotonanne.
Ihanaa viettää aikaa täällä.
Alan laskeutua tunnelmaan. Tahti höllentyy.
Tämä on hienoa. Melkein koko saari tuli tervehtimään.
Kaikki ovat niin söpöjä.
Nälkäisinä ja reissussa rähjäytyneinä -
käymme vanhimpien ja neuvoston kanssa ryhmärukoukseen -
ja herkuttelemaan pizzalla. Tunnen olevani kotona.
Kuin sukukokous tuntemattoman perheen kanssa.
Fraser huomautti, että useimmat ovat tuttuja -
ja monet sukua.
Yhteisö on pieni ja tiivis. Ja siteen heidän välillään tuntee.
Tutustuimme toisimme, nauroimme ja juttelimme.
Nautimme ateriasta auringon laskiessa.
Merenpinnan nousu ei uhkaa vain Masigia.
Ongelma on globaali.
Mikä sitten merenpintaa nostaa?
Tere. -Tervepä terve.
Meikäläiset ovat olleet täällä pitkään.
Voin näyttää. -Okei… Odota.
Vihaan lentämistä.
Ihmisten teollistumisen myötä -
olemme nähneet hälyttävän nousun hiilidioksiditasoissa.
Kasvihuonekaasut kaappaavat lämmön ilmakehään.
Näin keskilämpötilat nousevat.
Ja merenpinta lämpenee ja laajenee. Mutta juttu on tässä.
Vain neljä maata tuottaa 55 % maailman hiilidioksidista.
Eivätkä nuo luvut -
ole suhteessa maiden väkilukuun.
Valitettavasti neljän maan vaikutukset tuntuvat ympäri maailmaa.
Ne aiheuttavat ääriolosuhteita, uhkaavat maataloutta,
nostavat merenpintaa ja johtavat muihin ongelmiin.
Kässäätkö?
Voi ei.
Tämä ei tapahtunut yhdessä yössä, eikä sitä ratkaista hetkessä.
Totta. Mutta ikinä ei ole liian myöhäistä toimia.
Jos vähennämme hiilipäästöjämme kaikin tavoin,
ja vaadimme muutosta viranomaisilta,
voimme hidastaa tai peruuttaa ilmastonmuutoksen vaikutukset.
Kiitti kyydistä. -Ota iisisti, kamu. Ja kiitos.
Olipa tutunkuuloinen ääni.
Seuraavana aamuna tutustumme Masigin ykköselinkeinoon -
ja turistiaktiviteettiin, kalastukseen.
Muttei mihin tahansa kalastukseen. Tämä on suosittu vientituote.
USA:ssa sanotaan hummeri ja täällä rapu.
Hei, balat!
Tämä on Ned-setä ja hänen poikansa Ned.
Joko mennään? -Eiköhän.
Terve.
Sekä satunnainen koira.
En tiedä, onnistuuko.
Kiva, jos tulisit mukaan, mutta nyt ei käy.
Ui takaisin.
Missä vaiheessa esittelen hengenpelastajan taitojani?
Kysyimme oikeasti, pitäisikö auttaa, mutta koiralla oli kuulemma kaikki hyvin.
No niin.
Sen nimi on Precious.
Precious pääsi turvaan ja lähdemme matkaan.
Rakastan kalastusta, ja haluan aina kokea uutta.
Vesi on upean kristallinsinistä.
Paikallisella kalastusalalla on vähäinen jalanjälki.
Eikä aluetta ole tuhottu saastein tai liikakalastaen.
Vielä ainakaan.
Olin vailla huolen häivää, kunnes tajusin, että vesi on lämmintä.
Kuten kauhatesti opetti, jos se maistuu suolaiselta…
Jos se on suolaista, siellä on haita.
…siellä on haita.
Onko isoja näkynyt viime aikoina?
Vain tuolla laiturilla.
Miten kauan sitten? -Kolme viikkoa.
Jessus. Luulin, että puhuttiin vuosista.
Missä on vettä, siellä on… -Haita.
Haita on aina.
Selvä. Olen innoissani. Mennään ravustamaan.
Kyllä.
Nopeasti ja tehokkaasti.
Yritän olla murehtimatta haista. Ihan kuin lentäessä.
Haipelko on korvien välissä, kunnes näin selkäevän.
Onko snorkkelia?
Ei snorkkelia. Sukellamme ilman. Isot keuhkot.
GoPro on päällä.
Sitten mennään!
Rapuja ei ole helppo löytää.
Ne piileksivät koloissa, ja niitä pitää metsästää.
Se vie runsaasti aikaa ja energiaa, mikä selittää hummerin hinnan.
Keskihinta täkäläiselle ravulle lähentelee 80 dollaria.
Ja ne ovat isoja!
Suoraan sanottuna en odota ravun riuhtomista kiven alta,
jos sellaisen löydän.
Ned on vanha tekijä.
Luojan kiitos, muuten hukkuisimme tai nääntyisimme ravustaessamme.
Onko hankalaa?
Hankalaa on. Todella.
Taidan pitää tauon. Katson hetken mallia veneestä.
Kai menette takaisin?
Joo. Katsomme vain, miten se tehdään, jotta osaamme…
Niin.
Yritän oppia tarkkailemalla.
Ei meitä ainakaan väsytä. -Oikein uhkutte energiaa.
Voisin sukeltaa vielä pari neljä tuntia.
Ennen kuin edes alkaa väsyttää.
Olette kuin kaloja. Napataan suomut selästä.
Joo.
No niin, tauko on kai ohi. Takaisin veteen.
Ned huomasi pari rapua korallin alla.
Joko pistit hanskat, Zac?
Jestas, mikä vötkylä.
Zac, pistitkö hanskat? Laita molempiin käsiin.
Onpa iso!
Valtava!
Se on iso ja painava.
Mitä sait, Zac?
Tehtäväni on kiikuttaa se veneeseen.
Se on kuin iso facehugger Alienista.
Ja varmaan yhtä ilkeä ja vaarallinen vapaana.
Kiitos, veli. Se oli mieletöntä.
Kunnia Herralle. -Upea eläin.
Hyvää työtä.
Se oli hauskaa.
Kaunis meri, ravustus paikallisten kanssa,
jättiläissaalis.
Tätä muistoa vaalin ikuisesti.
Kalastuksen jälkeen siistiydymme ja lataamme akut.
Miten menee? -Terve.
Sitten Fraser vie meidät kävelylle.
Esittelen vähän pitäjäämme.
Kiva.
Tämä on Yorken saari. Masig on sen perinteinen nimi.
Masig. -Masigin saari.
Haluatko testata, Zac? -Masigin saari.
Aivan niin. Masig, niin se sanotaan.
Kuulumme Torresinsalmen keskussaariin.
Kuulumme kulkulgalin kansaan.
Kulka tarkoittaa verta. Tiedättekö?
Olemme kaikki samaa verta.
Tämä on yhteisömme ja heimomme. Olemme ylpeitä siitä.
Montako asukasta saarella on?
Suunnilleen 250 tällä hetkellä.
Määrä on romahtanut kuluneessa 12 vuodessa.
Monet muuttavat työn perässä. Etsivät mahdollisuuksia etelästä.
Pikkuruisella saarella ei ole infrastruktuuria -
suuren mittakaavan turismille.
Mutta pienet mikroyritykset tarjoavat ainutlaatuisia elämyksiä -
hyvin pienille ryhmille.
Voiko sitä laajentaa? Ja miten paljon?
Ehkä kestäviä ja ekonomisia vaihtoehtoja on muitakin.
Voisiko turismin kulttuuripuolta lisätä, kuten Cooya Beachilla?
Hyvä. Suoraan keskelle.
Täkäläisenä tiedät haasteet. Mitkä ovat vaihtoehdot?
Kysymys kuuluu, miten hyödynnämme ekoturismia -
saadaksemme viestimme perille kaupallisesti.
Emme hyväksikäytä. Se on tilaisuutemme kertoa -
kohtaamistamme haasteista.
Ja saada elantoa.
Tarjoamme nuorille tilaisuuden välittää ja elää tiedostaen.
Tämä on kauneimpia paikkoja, missä olen käynyt.
On hassua, kuten mainitsit aiemmin,
etteivät Australialaisetkaan tiedä Torresinsalmen historiasta.
Sanoisin, että reilut 90 % ei tiedä paljoakaan Torresinsalmesta.
Se on ironista 2000-luvulla.
Tarina ei ole vain meidän vaan koko Australian.
Australialaiset puhuvat ilmastosta ja miettivät ratkaisuja.
Tästä olisi hyvä lähteä.
Paikalliset ovat kiperässä tilanteessa.
Miten saada ihmiset ymmärtämään pienen ryhmän piina,
jonka elämä kärsii muun maailman valinnoista?
Tämä maamassa näkyy hädin tuskin kartalla.
Useimmat meistä eivät astu tänne jalallakaan.
Siitä tuskin tulee turistirysää.
Heidän viestinsä ansaitsee tulla kuulluksi.
Ihmiset elävät arkeaan ymmärtämättä seurauksia.
Niitä ei näe konkreettisesti.
Jos asuu suurkaupungissa, ei näe eroosiota käytännössä.
Jos on keskellä asfalttiviidakkoa Sydneyn keskustassa -
tai asuu kivassa asunnossa…
Eikä siinä mitään, hieno homma.
Mutta ihmisten on ymmärrettävä valintojensa vaikutukset -
haavoittuvissa paikoissa.
Ehdottomasti.
On äärimmäisen tärkeää, että ihmiset ymmärtävät…
Luomme yhteyden näiden välille inhimillisellä tavalla.
Tuomme tarinamme näkyväksi, jotta ymmärrettäisiin,
miten valintamme vaikuttavat läheisiimme tiedostamattamme.
Olette ainutlaatuisessa asemassa.
Saari on suhteellisen tuntematon
Täällä on häikäisevän kaunista.
Saari on upea. Ja niin runsas.
Teillä on hyvä aikeet, tuotte ihmisiä oikeasta syystä.
Kerrotte ympäristövaikutuksista ja näytätte konkreettisesti,
mitä saarellenne tapahtuu.
Se on minusta loistava idea.
Fraser vie meidät sekatavarakauppaan, joita on saarella kaksi.
Mitä ei myydä, sitä ei tarvita. Eikä sitä löydä muualtakaan.
Minä syön aiemman saaliimme, joten Darin metsästää vihanneksia.
Tänään siis grillataan?
Kokkaamme avotulella rannalla.
Kiva. -Haluatko jotain?
Ota vihanneksia. -Ehdottomasti.
Banaanille ei sanota ei.
Tavaraa toimitetaan kerran viikossa.
Kauppoja tukee hyväntekeväisyys,
joka takaa välttämättömyystarvikkeita syrjäseuduille.
Darin löysi illan ainekset.
Luottokortti. -Kiitos.
Kiitos. Eso. -Olkaa hyvät.
Ja Mitch löysi tietenkin välipalaa. Koko porukalle totta kai.
Kyllä nyt kelpaa. -Piparkakkupoika.
Tässä on kaikki kalastusveneemme. -Moniko saarella kalastaa?
Ainakin useimmat pojat. Sanoisin suurin piirtein parikymmentä.
Vau. -Niin.
Ihan mieletöntä.
Voimme kävellä tuolle saarelle.
Siis kävellä tuonne? -Ja noille.
Riippumatta siitä, miltä saari näyttää vuosisatojen päästä,
masigilaiset etsivät kestäviä ratkaisuja jo tänään.
Meidän pitää lisätä varmuutta ruoasta, energiasta, terveydestä, yhteyksistä.
Ne ovat kriittisiä.
Meidän on valmistauduttava tulevaan täällä päin maailmaa.
Ellemme kysy kysymyksiä nyt,
luvassa on massiivinen sokki.
Täällä kaikki tapahtuu samaan aikaan pienelle väestölle.
Kaupungeissa keskitytään yhteen asiaan.
Siellä on saaste- ja energiaongelmat.
Täällä kaikki iskee kerralla.
Nimenomaan.
Kaikki ne asiat kulminoituvat tiivistettynä täällä.
Täällä näkee reaaliajassa, kuinka eri seikat -
nivoutuvat yhteen kerralla.
Niin.
Masig-saaren ihmiset etsivät mahdollisuuksia laajentaa talouttaan.
Urheilukalastus ja ruokailuturismi -
tarjoavat lisämahdollisuuksia, kunhan se on kestävää.
Hei, pikkuinen. -Kas, Precious palasi.
Saatoimme menettää Darinin lopullisesti.
Tämä paikka on paratiisi.
Kirkkaan sininen vesi kutsuu pulahtamaan.
Itse asiassa -
tämä on täydellinen hetki pitää paussi.
Tämä on maailmanluokan olympiatason koirakauhomista.
Vedestä nauttiessamme mietin väkisinkin,
montako sukupolvea Masig pysyy merenpinnan yläpuolella.
Ehkä maailma voi muuttua. Ehkei ole liian myöhäistä.
Sillä tämä pieni pala maailmaa on parasta mitä voi olla.
Aurinko alkaa laskea ja päivämme on loppusuoralla.
On aika juhlia ystäviemme kanssa ja pitää pidot rannassa.
Pääruokana on valtava hummeri, jonka pyydystimme aiemmin.
Tapana on, että pojat esittävät perinteisen tanssin.
On tärkeää, että sukupolvet siirtävät nämä perinteet seuraavalle.
Näin kulttuuri säilyy aina.
Musiikkia, tanssia, ruokaa.
Juhlat näyttävät samalta joka puolella maailmaa.
On vain yksi juttu jäljellä,
tarkistaa linssien puhtaus. Hei, Mitch.
Selvä. Sitten aloitetaan juhlat.
Iltapäivää, isä ja täti. Tämä on Mike-setäni.
Mukava tavata. Olen Zac.
Darin. Tämä on ilo.
Mukava tavata teidät. -Kiitos, kun saimme tulla.
Pojilla on pieni esitys.
Mike-setä selittää tanssin merkityksen.
Se on tähtitanssi. Tähdet ovat kulttuurissamme,
koska olemme merenkulkijoita ja elämme merestä,
suunnistamme tähtien mukaan yössä.
Tähdet ovat meille tärkeitä.
Sinäkin tanssit joskus tätä? -Niin. Ja Fraser myös.
Koreografia lienee samantyylinen?
Niin, se opitaan heiltä.
Se siirtyy sukupolvelta toiselle.
Odotan innolla. Kiitos. -Kiitos teille.
Kulttuuri on sidottu suoraan mereen,
mutta heillä on myös syvä yhteys tähtiin.
Katsokaa poikien käsiä.
He pitelevät taivaan tähtiä.
Heidän kulttuurinsa säilyy lauluina ja tanssina.
Se siirtyy sukupolvelta seuraavalle -
suullisena historiana mytologiasta ja legendoista.
Niin siistiä.
Hyvin meni.
Hienosti tanssittu.
Olet aikamoinen tähti.
Kiva tavata. Olitte tosi hyviä.
Siinä oli show. Nyt on aterian aika.
Mikey toimii illan kokkina.
Hän kypsentää hummerin tulella, kuten on tehty -
tällä saarella vuosituhansia.
Parasta hummerin ja kalan kokkauksessa on, ettei se vaadi valmistelua.
Saalis nostetaan vedestä ja kypsennetään avotulella.
Luonnollisempaa ei olekaan.
Haluan jo maistaa.
Hei, Michael. -Mitä kuuluu?
Mikey, Darin ja Zac. -Kiva tavata.
Saitte hienon hummerin, ja kalaa.
Niinpä. Miten kokkaat ne?
Laitetaan vain tulelle.
Pistetään ritilä eläimille.
Kääritään kala folioon.
Tuon taisit saada ensin. -Ne näyttävät isommilta.
Homma hoidossa. -Pysä sylvi.
Kas niin.
Katsokaa nyt. -Jestas.
Näyttääpä hienolta.
Todellakin. -Vähittäishinta olisi 80 dollaria.
Näistä tulee kunnon pidot.
Kyllä.
Haluatko maistaa?
Aloitamme alkupalalla, joka sekin pyydystettiin tänään.
Paikallinen rusakkokaniinikala, mieto valkoinen kala.
Onpa tuoretta.
Tuoreena grillistä.
Eka kerta, maistuu hyvältä.
Kiva tietää, mistä se tulee. Eikä sitä ole viljelty.
Tämä on täysin kestävää.
Haluaako joku maistaa? -Missä Mitch?
Totta kai haluaa.
En tiedä. Corey on lähimpänä.
En halua hidastella liikaa, joten vielä pari haukkua.
Hitto, että on hyvää.
Sitten pääruoka.
Päivän sukellussaaliimme, rapu.
Eikä se tuota pettymystä. Nämä ovat vain hummereita.
Tai siis isoja, kauniita ja mureita hummereita.
Grillattuja äyriäisiä, kuten luonto tarkoitti.
Jestas sentään.
Arkiruokaa meille.
Huh huh, uskomatonta.
En yritä rehennellä.
Katso nyt. Valtavasti lihaa.
Niin.
Tekstuuri on hyvä, täydellisesti pureskeltavaa -
ja sopivasti merenmakua suolavedestä.
Puhtaan meren raikkauden maistaa joka puraisulla.
Darininkin pitää syödä.
Mitä vihanneksille kuuluu?
Hän saa perinteisiä mukuloita,
juureksia, jotka muistuttavat jamssia tai perunaa.
Aika hyvä.
Sekä muita grillattuja vihanneksia kauppareissulta.
Ai että.
Näyttää hyvältä.
Katsokaa nyt.
Arvostan Darinin omistautumista ja intoa -
elämän kasvipohjaisille iloille.
On upeaa, ettei hän tingi periaatteistaan.
Hän ei melkein ikinä riko sääntöään.
Emme kilpaile parhaasta annoksesta.
Tai joo, voitin.
Tämä voittaa kuusnolla.
Päivä oli täydellinen.
Olemme kiitollisia kohtaamisistamme -
ja arvostamme vieraanvaraisuutta.
Mike, koeyma eso.
Kiitos. -Eipä mitään, veli.
Koeyma eso.
Te sukelsitte.
Minä vain kokkasin saaliin. Toivottavasti tykkäsitte.
Kiitos. -Ilman muuta.
Koeyma eso, veli. Kiitos. -Tämä oli ilo.
Olet huippu. Koeyma eso. -Samoin. Nauttikaa.
Päivä Masigin saarielämää -
oli ainutkertainen tilaisuus.
Toisinaan ihmiset haluavat vain kertoa tarinansa.
Eikä siihen odoteta vastausta. Kunhan kuuntelee.
Helppoa vastausta ei ole. Ehkei vastausta olekaan.
Maapallon lämpötilan noustessa -
tämä pikkusaari saattaa kadota meren alle.
Asukkaiden täytyy muuttaa ja aloittaa uusi elämä muualla.
Vaikka rannat ja talot voivat huuhtoutuakin mereen,
heidän tarinansa, musiikkinsa, tanssinsa ja naurunsa -
siirtyvät toivottavasti edelleen sukupolvelta toiselle.
En tajunnut ennen, että samoin kuin jaamme maapallon,
jaamme tähdet.
Ehkä ensi kerralla, kun katsot yötaivaalle -
ja näet tähdet yläpuolellasi,
muistat yhteyden kaikkiin ihmisiin jossain kaukana,
missä ikinä he ovatkaan.
Tunnustamme maiden perinteiset omistajat.
Kunnioitamme vanhimpia muistojen, perinteiden ja kulttuurin vaalijoina.
Tekstitys: Katariina Uusitupa