EN NETFLIX-SERIE
Fjärilseffekten.
Den sägs ju bestå i att en enda insekts vingfladder
kan orsaka en händelsekedja som ger sig tillkänna på andra sidan jorden
i form av en tornado.
Lite överdrivet? Förmodligen.
Men i stället för en fjärils vingslag, tänk dig effekten av några miljarder.
Och i stället för fjärilar, tänk dig effekten av drygt två miljarder människor
som i hundratals år fått koldioxidnivåerna i planetens atmosfär att stiga.
Några av de mer okända offren för jordens stigande temperatur
finns här, i den här lilla ögruppen utanför Australiens nordöstkust.
Havsnivåerna har fortsatt att stiga så pass att hela öar översvämmats.
Trots att öborna knappt alls bidragit till de globala koldioxidnivåerna
kan de vara de mest sårbara för effekterna.
Vi har turen att vara inbjudna
att utforska en av de här små öarna och ta in allt vad den har att erbjuda
från urgammal kultur till orörda stränder.
Och fiske på världsnivå.
Gör dig redo, och på med bältet.
Äventyret…
…börjar snart.
Vi börjar dagen i centrala Melbourne
för att få ett smakprov av Torres sund redan på fastlandet.
Vi besöker restaurangen Mabu Mabu som ägs och drivs av en infödd.
Huvudkock och ägare Nomie Bero är född och uppvuxen
på en av öarna nära vårt nästa resmål.
Vi är här för att få lite perspektiv och lära oss att baka hennes berömda bröd
efter ett familjerecept från Torres sund.
-Välkomna. -Tack ska du ha.
-Vi ska baka "damper" i dag. -Coolt, "damper".
Brödet jag växte upp med.
Vi ska inte baka det i en grop, vi har modern teknologi.
Men vi ska fortfarande arbeta traditionsenligt.
Jaha, då kladdar vi ner oss. Först ska vi ha mjöl i våra bunkar.
Vi ska ta med rostad pumpa i brödet också.
-Ner i skålen. -Oj.
Bara ta en näve.
-Just det, mosa på. -Det känns rätt bra.
-Vi ska mosa in… -Såja.
…pumpan i mjölet.
-Vad betyder "mabu mabu"? -Det betyder "ta för dig".
-Som "smörj kråset"? -Ja, "smaklig måltid".
Så tar ni ut degen som den är på det mjölade bordet.
Jag tror på att köpa direkt från bönderna, jag skippar mellanhänder om jag kan.
De flesta i personalen är också infödda,
för jag minns hur svårt det var att komma in i branschen.
-Så det här är nåt du brinner för? -Ja.
Och jag får hjälpa så många andra inföddas företag inom mitt.
Ditt ser bra ut, men Zac trycker för hårt.
Okej. Jo, jag brukar ta i för mycket.
Knåda mjukt.
Eftersom jag är en ötjej använder vi bananlöv.
Och vi ska värma upp dem.
Man vill få fram oljan, få fram smaken.
Vi är i ett modernt kök, men vi efterliknar
metoder som använts i tusentals år.
Så fort man lägger upp det börjar oljan komma fram.
-Oj, genast, kolla! -Lägg era bredvid här.
Ändrar färg direkt.
Oljan i lövet är en viktig del i processen.
Lövet sveps om brödet i ugnen…
Lägg det med glansiga sidan ner.
…och ger brödet en härlig smak och konsistens.
Lägg brödet i mitten.
Och så viker vi upp sidorna och stoppar in dem under till ett paket.
-Så, blev det rätt? -Oj, inte illa!
Traditionellt gräddas brödet under jord på en bädd av glödande kol,
men här använder vi ugnen.
Brödet bakas för hand, men gräddas modernt.
Så där, fint.
Nu ska vi få veta mer om Nornies uppväxt.
Det är en grupp öar där uppe, och alla har sin dialekt.
Min är meriam mir.
-Meriam mir. Snyggt, bra uttal. -Tackar.
Och meriamfolket säger alltså "mabu mabu".
Coolt!
Vår främsta totem är en geckoödla
som kallas wanpun, och beizam är en annan totem, en haj.
Vi har hört om totemdjur förut, en andlig koppling till vissa djur
och ett ansvar att skydda dem.
Den ingången till ekosystemet är ett annat exempel på hur fin deras kultur är.
-Vad står de för? -Wanpun är ett heligt djur.
Det säger till om folk hälsar på.
Hör man den är det goda eller dåliga nyheter.
Och hajar är bara… Vi äter dem inte.
Jag äter inte flake. I en fish & chips-butik får man alltid haj.
-Allvarligt? -Ja, flake är haj.
Det visste jag inte.
Helt sant, studier har visat att australisk fish & chips
eller flake, oftast är haj & chips.
Och märkningstekniken gör att arten som serveras kan vara utrotningshotad.
Så det är nog bäst att bara ta pommes.
Så vill man äta "inte haj"
får man be om andra fiskfiléer de kan ha.
-Det var bra att veta. -Ja, det var inget vidare.
Aldrig mer. Jag gillar hajar.
De ingår i vår kultur och all vår föda kommer från havet.
Man överfiskar inte, för man vill ju tillbaka och fiska mer.
Man lever i ett livets hjul där uppe.
Vi är väldigt multikulturella, vi hatar ingen, vi kan leva med alla.
Vi ska till Torres sund, jag ser verkligen fram emot det.
Och nu är jag ju ännu mer taggad.
-Är tatueringarna inhemska kryddor och så? -Ja, jag har en kryddig och en söt sida.
-En kryddig och en söt sida. -Det förvånar mig inte.
Man talar till endera sidan.
Jag tatuerar mig inte förrän jag har en så smart förklaring.
Så vad består degen av?
Den görs med smör och gyllene sirap.
Gyllene sirap är Australiens sirap nummer ett.
Den är som melass.
Det är i princip rent rörsocker.
-Har du veganskt smör också? -Ja.
Fint.
-Vi använder bara vegansmör här. -Coolt!
-Vi använder inget annat smör. -Älskar't.
Jag äter bara vegansmör, fast jag inte är vegan.
Jag är inte vegan eftersom jag älskar kött. Förlåt.
-Och fisk. -Inga problem! Allvarligt.
Öbor kan inte vara vegetarianer, tyvärr.
Inga problem.
Nej, jag skojar, det finns öbor som är vegetarianer.
De bor här nere.
De lämnade ön!
De åkte.
-Ja. -Jösses!
Det är som en Darin-roast.
Du behöver inte be om ursäkt.
Jo, många veganer kommer hit,
för jag lagar mat med jams och roliga grönsaker.
Inte för att dämpa situationen, men ska vi kolla "dampern"?
Visst. Nej, den var bra.
Härligt.
Satt du och vässade länge på den?
Eller hur! "När kan jag slå till med den här?"
-Nehej. -"När kan jag dra den?"
Men allvarligt, brödet är klart.
En sak är säker om bak: Känner man doften är det klart, och det doftar underbart.
Det doftar redan.
Bananlövet. Inte illa för att vara ditt första försök.
Du har en fin skorpa på ditt. Japp, kolla bara.
-Oj, oj, oj! Inte illa! -Man gör sitt bästa.
Det var din skiva.
-Det här handlar inte om dieter. -Tack för tillståndet.
Smeta på!
-Så här? Lite till? -Det blir bra.
Klara, färdiga, smaka.
Helt otroligt. Tack.
Det bästa är att man delar det med folk, brukar jag säga.
-Det är för gott för att… -Just det!
Vad säger man, Zac? Darin?
Mabu mabu!
Ja! Kom och pröva.
-Tack så mycket. -Underbart gott.
Enda problemet är att börjar man äta damperbröd blir man så här.
Det här hände inte av sig självt.
Med magar och hjärnor mättade
är vi redo att lämna fastlandet och ta in vår äventyrshuvudrätt: Torressundöarna.
Det blir några byten på vägen.
Jag har inget emot att flyga, men jag föredrar större plan.
Så när planen minskar i storlek ökar min ångest exponentiellt.
Vi tar i alla fall inte ett sånt litet.
Jaså, är det vårt nästa plan? Toppen.
Herregud!
-Så där. -Tack, mamma.
Japp, redo för avfärd.
Jag är trygg nu.
Undrar vilken som är menyn?
Jag får väl fråga flygvärdinnan.
Jag vet, det finns ingen.
Jag får lätta upp spänningen med ett DC Comics-skämt.
Det finns visst en grupp superstarka krigarkvinnor på ön vi ska till.
-Jaså? -Och de lämnar aldrig ön.
Men det underliga är att de inte syns med blotta ögat.
Det är som en portal, nåt från en annan dimension.
Det har gjorts en film om dem.
Är de Wonder Woman?
Det inslaget får vi ta bort.
Är nån mer här nervös?
Nej!
Jo.
-Jaha. -Ojdå.
Vingen vibrerar. Den gör det inte, men den gör det.
Ojdå.
Oj.
Kolla där.
Man kan inte instagramma allt, Darin.
De ca 250 öarna i Torres sund är en samling mindre öar
utanför Australiens nordkust, syd om Papua Nya Guinea.
Av de 250 är bara 18 bebodda.
Vi besöker ön Masig, även känd som Yorke Island.
Och den är liten, bara lite drygt 13 kvadratkilometer land
sticker upp ur Torres sunds kristallklara vatten.
Bara några av öarna har infrastruktur för minimal turism,
men för att besöka Masig behövs tillstånd från den lokala myndigheten
vilket vi så klart har.
Alltså om vi faktiskt kommer fram.
Det är alltid ett bra tecken att planet har en propeller.
För behöver man en extra så finns det ingen.
Jag hade föredragit två propellrar på det här planet.
Det är så härligt att se orörd natur.
Kolla den där lilla ön, alltså.
Så fint att få komma till en ö som inte tar emot turister,
och förhoppningsvis göra folk där hemma medvetna om vad som sker här.
Jag känner mig hedrad som får komma hit med teamet,
alla som får följa med oss och dela invånarnas berättelse.
Hör han inte det där?
Det är nog inte maten som är klar.
-Vad tusan var det? -En liten varning?
Vilket aggressivt pip.
Säkert ett dåligt pip.
Är det där ön vi ska till?
-Oj. Herregud. -Jösses.
Kolla! Alla vinkar!
-Allvarligt? -Ja.
Det var…
Gode gud…
Snyggt jobbat, piloten!
Det gick! Jag sa ju att det inte var nån fara.
Masigs historia är komplicerad, får vi snart veta.
När havsnivån stiger kan små öar som den här erodera bort
och öborna kan förlora såväl sina hem som sin kultur.
Huvudnäringen är fiske.
På andra plats kommer statliga jobb kring infrastruktur
för de ca 270 invånarna.
Ön är så liten att skolelever får flytta till en annan ö,
eller fastlandet, för gymnasiestudier.
De flesta tar examen och söker sig ett liv nån annanstans.
Klimatförändringarna påverkar deras hem,
och invånarna söker regeringens och omvärldens hjälp och stöd.
För om invånarna förflyttas gör deras arv det,
och sex generationers historia kan spolas ut i havet.
Merparten av Masig ligger mindre än tre meter över havet.
Och eftersom havsnivån varje år stiger
är områden som används till jakt och jordbruk inte längre tillgängliga.
Samhällen runt dem har redan översvämmats.
De här människorna har knappt bidragit alls till klimatförändringen,
men de drabbas svårt av dess effekter,
och de kan vara bland de sista som nånsin bor här.
Vi anländer, hedrade över inbjudan,
och ser fram emot att ta in allt vi kan från torressundöborna.
Masigs folk välkomnar er till vår hemö.
Vi ingår i Kulkulgal-nationen och det är en ära att besökas av er.
Tack för att ni tar emot oss.
-Drick. -Tack för att ni tar emot oss.
Hejsan, välkomna. Jag heter Fraser.
Trevligt att ses, bala.
Det här är Fraser, vår kultursambandsman och värd.
Barnen är minsann nyfikna.
Prisa Herren.
Välkomna och känn er som hemma.
Jag ser fram emot tiden här, jag känner redan vibben: Plugga ur, slappna av.
Härligt, nästan hela ön tog emot oss.
Alla är så rara.
Hungriga och trötta efter vår resa
satte vi oss ner med några äldste för gemensam bön
och en pizzafest. Jag har aldrig känt mig mer välkomnad.
Som en träff med släktingar man inte träffat förr.
Fraser påpekade att de flesta känner varandra och att många är släkt.
Det är en liten och sammansvetsad grupp, och bandet de delar är tydligt.
Vi lärde känna varandra, skrattade och pratade,
och njöt av maten medan solen gick ner.
Stigande havsnivåer hotar inte bara Masig. De är ett globalt problem.
Men vad är det som får havsnivåerna att stiga?
-Hejsan. -Nej, men tjänare!
Min sort har levt länge här.
-Låt mig visa dig. -Okej…vänta! Jag hatar att flyga.
I takt med mänsklighetens industrialisering
har vi bevittnat en alarmerande ökning av koldioxidnivån.
En hög koncentration av växthusgaser håller kvar värmen i atmosfären
vilket gör att även den globala temperaturen stiger.
Haven värms upp och vattennivån stiger. Men nu ska du höra:
55 % av världens koldioxid produceras av fyra länder,
och någras utsläpp är inte direkt i nivå med deras befolkningsandel.
Problemet är att effekterna av de fyras utsläpp drabbar hela planeten
i form av extremväder, hotat jordbruk
stigande havsnivåer och en mängd andra problem.
Fattar du vad jag säger?
Tusan.
Kom ihåg: Det hände inte över en natt, så lösningen lär inte heller göra det.
Sant, men det är aldrig för sent att gå till handling.
Om alla minskar sina koldioxidutsläpp och kräver åtgärder från sina regeringar
kan vi dämpa eller till och med vända klimatförändringen.
-Tack för liften. -Simma lugnt. Och tack själv.
Så bekant fågeln lät...
Dagen därpå gav vi oss ut för att uppleva Masigs huvudnäring
och härliga turistaktivitet: fiske.
Men inte vilket fiske som helst. Här är en populär exportvara.
Det vi i Staterna kallar hummer och som här kallas cray.
-Hej, balas! -Hej, bala.
Här är onkel Ned. Och hans son Ned.
-Redo? -Tror det.
MASIGBO
-Hej, bala. -Hej, bala.
Och så en hund.
Det lär inte funka.
Det vore fint att ta med dig, men det går inte.
Du får gå hem!
När hoppar jag i och visar vad jag kan som badvakt?
Vi frågade om vi skulle hjälpa till, men alla sa att hon klarade sig bra.
Så där, ja.
Och hon heter Precious.
När Precious är i säkerhet kan vi lägga ut.
Jag älskar att fiska och ser alltid fram emot nya erfarenheter.
Vattnet är kristallklart och perfekt.
Områdets fiskeribransch har ett väldigt litet avtryck
och havet är inte förorenat eller utfiskat. I alla fall inte än.
Jag är helt avslappnad tills jag inser att vi är på varmt havsvatten.
Och som vi lärde oss av slevtestet: Smakar vattnet salt…
…så finns det haj.
-Har ni sett några stora på sistone? -Bara vid kajen.
-Hur länge sen? -Tre veckor sen, kanske.
Jag tänkte att du skulle säga "tre år".
-Men där det finns vatten finns det… -Haj.
Alltid haj.
Jaha, men jag är taggad. Jag vill fånga cray.
Japp.
Snabbt och effektivt.
Jag försöker att inte oroa mig. Det är som att flyga, tänk bort det.
Så ser jag en fena.
Finns det en snorkel?
Ingen snorkel, bala. Vi fridyker. Stora lungor.
GoPro går.
Nu kör vi!
Hummern är inte lätthittad.
De gömmer sig under allt, så man får verkligen jaga dem.
Det tar både tid och kraft, vilket förklarar varför de är så dyra.
En normalhummer härifrån kan kosta runt 80 dollar.
Och de är stora!
Ärligt talat ser jag faktiskt inte fram emot att dra fram en från under en sten.
Men Ned är ett proffs.
Tack och lov att han var med, annars hade vi kunnat drunkna eller fått svälta.
Svårfångade, va?
Det här är slitigt. Väldigt slitigt.
Jag borde kanske vila och se hur man gör.
Vill ni i igen?
Ja, det låter bra. Vi bara…kollar hur de gör.
-Så att vi vet hur… -Ja.
Vi försöker bara att lära, observera.
-Vi är ju inte trötta eller så. -Ni är fulla av energi.
Jag skulle kunna fortsätta i två, minst två, kanske fyra timmar.
Innan jag ens börjar bli trött.
Ni är som fiskar, man får plocka fjäll på ryggen på er.
Just.
Jaja, rasten är väl slut, då. Hopp i igen.
Ned såg några humrar som gömt sig under korallen.
Beredd att ta på handskar, Zac?
Tusan, vilken jätte!
Har du handskar, Zac? Ta på dig på båda händerna.
Den var stor. Enorm!
Den är stor och tung.
Vad har du där, Zac?
Och jag fick uppgiften att ta den till båten.
Det är som en facehugger från Alien.
Och troligen lika farlig om den kommer ut nätet.
Tack, bror. Det var fantastiskt.
-Prisa Herren. -Ett vackert djur.
-Snyggt jobbat, det var så kul. -Bravo.
Att få komma ut på havet och jaga hummer med lokalbefolkningen
och ta en jättelik en.
En upplevelse jag kommer att uppskatta livet ut.
Efter fisket tog vi en liten paus för att ladda om.
Hur är det?
Så tog vi en promenad med Fraser.
Jag tänkte visa runt er i vår lilla stad.
Härligt.
Jaha, det här är Yorke Island. Masig är det infödda namnet.
-Masig. -Masig Island.
-Kan du uttala det, Zac? -Masig?
Ja, bra. Det är så man uttalar det.
Vi ingår i mittklungan i Torres sund.
Och vi ingår i Kulkulgal-nationen.
Och "kulka" betyder blod. Vi är av ett blod.
Det här är vårt samhälle och vår stam som vi är stolta över.
-Hur många bor det på ön? -För närvarande är det ca 250.
Vi har haft en stor minskning de senaste 12 åren.
Mycket är att folk har flyttat för att få jobb, man söker möjligheter söderut.
Öarna är små och saknar infrastruktur för att ta emot större turism.
Men det finns småföretag som erbjuder unika semestervistelser
för väldigt små grupper.
Kan de expandera? Hur mycket?
Kanske är de outnyttjade men hållbara ekonomiska möjligheter.
Kan de öka den kulturella aspekten i turismen, som det vi såg på Cooya Beach?
Där satt den, mitt i prick.
Du som är härifrån och känner till utmaningarna, vad kan ni göra?
Hur kan vi använda turism och ekoturism för att få fram ett budskap?
Vi exploaterar inte, vi använder naturen för att berätta om utmaningarna vi möter
samtidigt som vi försörjer oss och ger de yngre möjlighet att bry sig och leva så.
Det är helt klart en av de vackraste platser jag har besökt.
Och det är lustigt, jag tror att du sa det förut:
Inte ens australier känner till Torres sund eller historien.
Jag skulle säga att 90 % inte känner till Torres sund.
Och det är ironiskt i vår tid,
för det är inte bara vår historia, det är australisk historia.
Australier talar om klimatet och hur man ska göra nåt åt det,
och här kan man ju börja.
Folket här har ett svårt läge.
Hur får man alla att förstå hur en liten grupp
kan drabbas så negativt av de val resten av världen gör?
Deras landmassa syns knappt på en karta.
Flertalet människor lär inte besöka öarna
som förmodligen aldrig blir kända som turistmål,
men deras budskap förtjänar att lyftas fram.
Folk lever sina liv utan att förstå konsekvenserna,
eftersom det inte är nåt de kan se.
Bor man i en storstad lär man ju inte se erosion.
Arbetar man mitt i betongdjungeln i CBD eller bor i en fin lägenhet
så är det ju inget fel, det är ju toppen.
Men folk måste förstå att val de gör får följder för sårbara områden.
Absolut.
Och det är viktigt att folk förstår det,
man måste presentera det och ge det ett mänskligt ansikte.
Man måste lyfta fram berättelser så att de förstår.
"Det här är mitt val och det påverkar folk jag bryr mig om fast jag inte känner dem."
Ni har ett unikt läge här, det är relativt oupptäckt.
Folk känner inte till det än, och det är underbart vackert.
En jättevacker ö som har så mycket att erbjuda.
Och så goda föresatser och viljan att ta hit folk
och förklara miljöeffekter och visa dem, handfast:
"Det här händer med vår ö." En jättebra idé.
Fraser tar oss till varuhuset. Det finns bara två på ön.
Saknar de en vara behöver du den inte och kan inte hitta den nån annanstans.
Jag äter vår fångst till middag, men Darin söker färska grönsaker.
Ska vi grilla i kväll?
Ja, vi ska laga mat över öppen eld på stranden.
-Coolt. -Behöver du köpa nåt?
-Grönsaker, va? -Helt klart.
Bananer kan man ju inte säga nej till.
Allt förs hit med båt en gång i veckan.
Affärerna stöttas av en ideell förening som hjälper avlägsna områden.
Darin hittade vad han behöver för kvällen.
Jag betalar med kort.
-Tack. Eso. -Tack så mycket. Eso.
Och Mitch hittade ju ett mellanmål. Att dela med de andra, ju.
-Så lycklig han är. -Pepparkakspojken.
-Här finns alla våra fiskare. -Hur många fiskare finns det på ön?
Många av grabbarna fiskar, så vi har väl typ 20 som fiskar.
-Oj. -Ja.
Helt underbart.
Vi kan gå över till ön där.
-Kan man? -Ja, till de där.
Hur ön än kommer att se om 100 år
söker Masigborna hållbara lösningar i dag.
Vi måste säkra föda, energi, sjukvård och uppkoppling. Det är det viktigaste.
Och vi måste ha våra egna lösningar i vår del av världen.
Och löser vi inte det nu så blottar vi oss för en rejäl chock.
Allt händer liksom samtidigt i en väldigt liten befolkning.
I städer tycks alla fokusera på miljöförstöring och energi.
Men här verkar allt slå till samtidigt.
Ja, precis.
Det är sammanfattningen av alla andra saker, själva kärnpunkten av dem,
och man ser i realtid hur allt det andra sammanstrålar i ett.
Ja.
Masigborna söker sätt att utöka sin ekonomi,
och möjligheten till mer sportfiske och matturism är goda, bara de är hållbara.
-Hej, gumman. -Kolla, där är Precious igen.
Ojdå, vi kan ha förlorat Darin för gott.
Det här är paradiset.
Vattnet är inbjudande och kristallklart.
Faktum är att det är rätt tid och plats för oss allihop att ta en paus.
Här har vi hundsim på OS-nivå.
Men jag kan inte låta bli att undra hur länge till Masig får vara ovan havsytan.
Världen kanske kan förändras, det är kanske inte för sent.
För bättre än den här lilla fläcken på jorden, det blir det inte.
Solen börjar gå ner och dagen går mot sitt slut.
Det är dags att fira med våra nya vänner, en fest på stranden.
Huvudrätten är jättehummern vi hittade tidigare i dag.
Den traditionella dansen brukar framföras av pojkar.
Det är viktigt att traditioner som den här förs vidare,
så att kulturen alltid överlever.
Musik. Dans. Mat.
Festande är nog detsamma vart man än kommer.
Nu finns det bara en sak kvar att göra:
Se till att alla linser är rena. Hej, Mitch!
Så: Nu kan festen börja.
Hejsan, pappa. Moster. Här är min morbror Mike.
Trevligt att träffas.
-Här är Darin. -Trevligt att träffas.
-Trevligt att träffa er. -Tack för att vi fick komma.
Pojkarna ska göra en uppvisning,
och Mike ska förklara dansens betydelse.
Det är en stjärndans, och i vår kultur är stjärnorna…
Eftersom vi är sjöfarare, havet är vårt levebröd,
så navigerar vi nattetid efter stjärnorna, så stjärnorna är väldigt viktiga för oss.
-Och en gång har du dansat så här? -Ja, och Fraser också.
-Och koreografin var kanske liknande? -Ja, det är ju de som har lärt oss den.
Just det, generation till generation.
-Jag ser fram emot det här. Tack. -Tack.
Kulturens starka band till havet gör att de också har starka band till stjärnorna.
Se på pojkarnas händer: De håller symboler för himlens stjärnor.
Deras kultur bevaras genom sång och dans,
och förs från en generation till nästa
som en muntlig tradition med myter och legender.
Så coolt.
Bra jobbat.
Mycket bra.
Trevligt att ses. Ni är jätteduktiga.
Det var showen - nu är det dags för mat.
Här är Mike, vår kock i kväll.
Hummer har tillagats över öppen eld på i stort sett samma sätt i tusentals år.
Det otroliga med hur de tillagar hummer och fisk är att de inte prepareras.
De dras upp ur havet och grillas över öppen eld. Naturligare blir det inte.
Jag är så nyfiken på smaken.
-Hej, Michael. Hur är det? -Tjänare, läget?
-Mikey, Darin och Zac. -Trevligt att träffas.
Här är den fina hummern ni fångade, och fisken.
-Härligt. Hur tänker du tillaga den? -Vi ska bara slänga den på elden.
Vi har ett galler här, och så lägger vi fisken på folie.
-Det var den här du tog, va? -De ser större ut nu.
-Han fick visst alla. -Jösses.
Jaha…
-Kolla! -De ser så fina ut.
-De är fantastiska. -De säljs nog för $80.
-Oj! Så det här är en fin middag. -Absolut.
Vill ni smaka?
Vi börjar med en liten aptitretare vi också fångade i dag.
Siganus fuscescens är en mild och fin vitfisk.
Så gott.
Direkt från grillen.
Ny fisk för mig, jättegod.
Och det är skönt att veta varifrån den kommer.
Hållbarhet, rakt av.
-Är det fler som vill smaka? -Var är Mitch? Mitch vill smaka.
-Så klart att de vill. -Corey är närmast.
Men jag vill inte bryta flytet i scenen, så bara några tuggor till.
Jösses. Herregud, så gott.
Och nu huvudrätten. Bytet från eftermiddagens dyk: hummern.
Och man blir inte besviken. Kom ihåg, det är bara hummer.
Alltså, inte "bara hummer", utan stora, fina, möra humrar.
Grillat kräftdjur, så som det var tänkt.
Jösses.
-Vardagsmat för oss. -Oj. Helt otroligt.
-Jag försöker ju inte göra dig avundsjuk. -Nej då. Kolla så mycket det är på den.
Jo.
Härlig textur med precis lagom tuggmotstånd,
och lagom sälta från vattnet den levt i.
Man känner fräschören från det rena havet i varje tugga.
Vi får inte glömma Darin.
Hur ser grönsakerna ut?
Han får traditionella "tubers", en rotsak som påminner om jams eller potatis.
Ser man på.
Plus grönsakerna han köpte förut, som grillats.
Så där, ja.
Det ser fint ut.
Kolla där.
Jag uppskattar alltid Darins hängivenhet och entusiasm
för det vegetariskt goda, och det hedrar honom att han håller fast vid sin åsikt.
Han bryter nästan aldrig sin regel.
Det är ingen tävling om vem som har godast mat. Okej, jo, och jag vann.
Den här vinner helt klart.
Det här var en perfekt dag.
Vi är så tacksamma över att ha fått träffa alla här, och uppskattar deras gästfrihet.
Koeyma eso, Mike.
-Tack. -Inga problem, bror.
-Koeyma eso, bror. -Ni dök ju, så…
Då tillagar jag det. Hoppas att det smakade.
-Tack. -Inga problem.
-Koeyma eso. Tack. -Ett rent nöje. Älskar er, ha det bra.
Att få dela en dags öliv här på Masig var en unik möjlighet.
Ibland vill folk bara få berätta om sina liv,
och de begär inte att du ska få fram ett svar. Bara lyssna.
Det finns inga lätta svar här. Kanske inga alls.
Jordens temperatur stiger,
och en dag slukas kanske den här lilla ön av havet.
Och befolkningen tvingas flytta och börja om på nytt nån annanstans.
Deras stränder och hem kanske spolas bort,
men deras berättelser, deras musik, dans och skratt,
kommer förhoppningsvis att föras vidare, generation till generation.
Jag har inte tänkt på det förut, men precis som vi delar jorden
delar vi ju stjärnorna.
Och nästa gång de ser upp emot natthimlen och ser stjärnorna sväva där uppe
kanske du påminns om den kopplingen till människor långt borta, var de än är.
TEAMET ERKÄNNER AUSTRALIENS URINVÅNARE
OCH HEDRAR DERAS ÄLDSTE SOM BEVARAR DERAS MINNEN, SEDER, KULTUR OCH HOPP.
Undertexter: Henrik Brandendorff