СЕРІАЛ NETFLIX
Ефект метелика.
Згідно з ним
ніжний помах крил однієї комахи може запустити ланцюгову реакцію подій,
яка зрештою змінить хід подій в іншому куточку Землі,
створивши хвилю вітру, якої достатньо для торнадо.
Перебільшення? Можливо.
Але замість одного метелика уявіть наслідки кількох мільярдів метеликів.
І замість метеликів уявіть наслідки, що несуть за собою два мільярди людей,
підвищуючи рівень вуглекислого газу в атмосфері планети
протягом сотень років.
Одна з не дуже відомих жертв підвищення температури Землі
знаходиться тут, у цьому скупченні островів
біля північно східного узбережжя континенту Австралії.
Рівень моря продовжує зростати,
повені настільки сильні, що цілі острови втонули.
Хоча мешканці островів
майже й не підвищують рівень вуглекислого разу в атмосфері,
але саме вони найвразливіші до наслідків цього.
Нам пощастило, бо нас запросили
дослідити один з цих маленьких островів, прийняти все, що він може запропонувати:
від стародавньої культури до незайманих пляжів
і однієї з найкращих риболовель у світі. Приготуйтеся, пристебніть ремені безпеки.
Пригода
скоро почнеться.
Наш ранок починається в Мельбурні, тут скуштуємо кухню Торресової протоки
на материку.
Це ресторан традиційної кухні аборигенів «Мабу-мабу».
Шеф-кухарка і власниця Норні Беро народилася і виросла
на одному з островів, на які ми поїдемо.
Ми тут, щоб дізнатися щось нове
й навчитися пекти знаменитий хліб за сімейним рецептом з Торресової протоки.
-Вітаю. -Дякую, що прийняли нас.
-Сьогодні ми приготуємо демпер. -Круто. «Дампу».
На цьому хлібі я виросла.
Не будемо пекти в підземній пічці, зараз усе по-сучасному.
-Але все одно готуватимемо традиційно. -Ходімо.
Гаразд. Готуйтеся, ми забруднимося. Додамо борошна в миски.
Хліб у нас буде з запеченим гарбузом.
-Кидайте в миски. -Ого.
Візьміть жменьку.
-Ось так. Сипте. -Відчуття приємні.
-Тепер вдавлюємо… -Так.
…гарбуз у борошно.
-Що означає «мабу-мабу»? -«Мабу-мабу» означає «пригощайся».
-Типу «набивай пузо». -Так.
-Смачного. -Смачного.
Дістаньте тісто на… Посипте борошном поверхню.
Я вважаю, що продукти треба купувати в фермерів.
-Так. -Якщо я можу, то не купую в посередників.
Більшість моїх працівників — корінні жителі,
бо для мене було важко починати щось у цій сфері.
-Це проєкт, у який ти душу вкладаєш? -Так.
За допомогою свого бізнесу просуваю й інші бізнеси корінних жителів.
У тебе гарне. Заку, засильно вимішуєш.
Погано? Гаразд. Завжди багато сили докладаю.
Треба м'яко мішати. Я з острова, тому використаймо бананове листя.
Так!
Ми нагріємо листочки.
Треба отримати олію з листя, це додасть смаку.
Ми наслідуємо тисячолітні методи приготування демпера на сучасній кухні.
Коли розкладаємо, то олія вже починає з'являтися.
-Одразу ж. Ти глянь! -Тут свої покладіть.
Миттєво змінює колір.
Дістати олію з листя — важлива частина процесу.
Коли тісто в духовці обгорнути листям…
Кладемо глянцевим боком донизу.
…то воно надасть хлібній скоринці чудовий смак і консистенцію.
Покладіть хліб посередині, отак.
Потім загорнемо боки, запихаємо краї під низ, щоб вийшла буханка.
-Круто. Так? -Отак! Непогано.
Традиційно цей хліб запікали під землею на гарячому вугіллі,
але ми використаємо піч.
Він досі зроблений власноруч, але по-сучасному. А поки…
Так, чудово.
…дізнаємося, як Норні росла біля Торресової протоки.
Це група островів. У всіх свої діалекти.
Мій — меріам мір.
-Меріам мір. -Меріам мір.
-Добре! Дуже гарна вимова. -Гаразд.
«Мабу-мабу» — слова мови народу меріам.
Круто.
Наш головний тотем — гекон,
якого ми називаємо «ванпун», а ще «бейзам», у перекладі «акула».
Ми вже раніше чули про тотеми, про духовний зв'язок з тваринами,
відповідальність за ними доглядати.
Такий підхід до екосистеми — ще раз доводить, наскільки гарна їхня культура.
-Що вони означають? -Ванпун — священна тварина.
Він вказує на прихід людей.
Якщо чуєш його, то це або добрі, або погані новини.
А акули це… Ми їх не їмо.
Я не їм їхнього м'яса. У закладах, де подають «фіш енд чіпс»,
подають м'ясо акули.
-Так? -Так. Ми це «флейк» називаємо.
-Я не знав. -Так.
Факт. Дослідження показали, що австралійські «фіш енд чіпс»
або «риба флейк», — це зазвичай акула й картопля.
Через системи маркування види приготованих тварин можуть бути під загрозою зникнення.
Певно, просто картопельку візьму.
Якщо хочеш з'їсти не акуляче м'ясо,
то треба питати про інші рибні закуски, які заклад пропонує.
Радий, що я це дізнався.
Так. Нічого хорошого.
Ні в якому разі. Я люблю акул.
Вони — частина нашої культури, уся наша їжа надходить з океану.
Риби багато одразу не ловимо, можемо прийти потім і зловити.
Таке собі коло життя.
У нас мультикультурне середовище, ми всіх любимо, уживаємося з усіма.
-Ми їдемо до Торресової протоки. -Так.
Рада це чути.
З таким настроєм я хочу їхати ще більше.
А татуювання — це традиційні спеції?
Так. Пікантна й солодка сторони.
-Пікантна й солодка сторони. -Я не здивований. Круто.
Говорите або зі мною солоденькою, або з пікантною.
Я не робитиму тату, поки в мене не буде їм такого розумного пояснення.
Так. То з чого це зроблено?
Тут масло й «золотий сироп».
Це австралійський сироп.
Схожий на патоку.
-Гаразд. -Отже, це чистий тростинний цукор.
-А є веганське масло? -Так.
-Чудово. -Так.
-Тут лише веганське масло. -Круто!
-Інше масло не використовуємо. -Чудово.
Насправді я їм лише веганське масло, хоча я не веган.
Ага. Так.
Бо я люблю м'ясо. Вибач.
-І рибу. -Усе гаразд!
Так.
Острів'яни не можуть бути вегетаріанцями. Мені жаль.
Не хвилюйся.
Ні, я жартую. Є острів'яни-вегетеріанці. Вони просто живуть тут.
Поїхали з острова.
Поїхали…
-Так. -Боже…
«Просмажила» Дарина.
Не треба вибачень.
Але так, у нас дуже багато веганів,
а я готую різні страви з батату й різних видів овочів.
Не хотів би піддавати жару, але не треба поглянути на хліб?
Так. Гарна гра слів.
Клас.
Увесь час над цим думав?
-Саме так! «Коли б це сказати?» -Ні!
-Ні. -«Коли б це сказонути?»
А якщо серйозно, то хліб готовий.
Коли випічка починає пахнути, то вона спеклася. А запах чудовий.
Уже пахне.
Банановий лист. Непогано для першої спроби.
У тебе гарна скоринка.
-Так. -Погляньте.
-Ого. -Непогано.
Я старався.
Це твій шматок.
-Зараз не час для дієт. -Чудово. Дякую, що дозволила.
Намащуйте.
-Стільки? Ще трохи? -Ідеально.
На старт, увага… Тепер куштуйте.
Як це смачно. Дякую.
Завжди кажу, що найкраще те, що ти ділишся цим з іншими.
-Дуже смачно… -Ось та.
Що скажеш, Заку? А ти, Дарине?
-Мабу-мабу! -Мабу-мабу!
Так! Ходіть візьміть по шматочку.
-Дуже дякую. -Чудово. Так.
Єдина проблема, що коли їси дампер, то стаєш на нього схожим.
Своєю формою йому завдячую.
З повними шлунками й новими знаннями
покидаємо материкову частину Австралії задля головних пригод
на островах Торресової протоки.
Потрібно кілька перельотів, щоб туди дістатися.
Я не проти польотів, я постійно літаю, але краще було б у більшому літаку.
Коли розмір літака зменшується, то неспинно зростає моє хвилювання.
Хоча б не такий малий, як цей.
Ага, це наступний літак. Чудово.
Боже мій.
-Так. -Дякую, матусю.
Так. Готовий до зльоту.
Тепер я в безпеці.
Цікаво, де тут меню.
Запитаю стюардесу.
Я знаю. Стюардеси немає.
Зменшу напругу перед польотом жартом з коміксів DC.
Я чув, що на острові живе група дуже сильних войовничих жінок.
-Так? -Але з острова вони не йдуть.
Так дивно. Їх не видно неозброєним оком.
У тебе є… Є портал… У інший вимір переходиш.
-Про це фільм зняли. Так. -Справді?
-Вони всі що диво-жінки? -Ага.
Ми це в шоу не зможемо вставити.
Боже. Хтось ще нервує?
Ні!
Так!
-Так. -Боже!
Крило вібрує. Ось це — ні, а це — так.
Боже.
Ти поглянь.
Дарине, годі того інстаграму.
Острови Торресової протоки — це скупчення близько 250 клаптиків суші
біля пн. узбережжя Австралії, на пд. від Папуа-Нової Гвінеї.
З цих 250 лише 18 островів заселені.
Ми летимо на Масіґ, також відомий як острів Йорк.
Він крихітний. Трохи більше одного квадратного кілометра суші,
що виринає з кристально-блакитної води в Торресовій протоці.
Хоча лише на деяких островах є інфраструктура для туризму,
на відвідування Масіґа потрібен дозвіл місцевої регіональної ради,
і він, звісно, у нас є.
Знадобиться, якщо все ж доберемося туди.
Коли в літаку один пропелер — це чудовий знак.
Бо якщо цей зламається, то іншого просто не буде.
Краще б на цьому літаку було два пропелери.
Так чудово бачити чисту, неторкану природу.
Глянь на той маленький острів. Це що жарт?
Яке щастя, що ми можемо полетіти туди, куди туристам зась,
сподіваюся показати людям те, як там зараз усе насправді.
Для мене велика честь, що ми летимо всією командою,
вони всі підуть з нами, ми разом розділимо цей досвід…
Дарин що не чує цього шуму?
Не схоже, що це мікрохвильовка.
Чорт! Що це було?
Невелике попередження?
Агресивний гудок.
Недобрий гудок.
Ми на цей острів летимо?
-Чуваче. Боже мій. -Боже.
Ого! Нам усі махають!
-Справді? -Так.
Це…
-Господи. -Боже.
Чудово, пілоте!
Ми долетіли! Я казав, що нема про що хвилюватися.
Історія Масіґа складна, і зараз ми про неї дізнаємося.
З підвищенням рівня моря такі маленькі острови можуть зрештою зникнути,
а люди, що тут живуть, втратять домівки й культуру.
Основна галузь — рибальство,
а ще є урядові робочі місця для підтримки місцевої інфраструктури
для приблизно 270 мешканців острова.
Він такий маленький, що учні мають їздити на інший острів
чи материк, щоб потрапити у школу.
Більшість випускаються і хочуть жити в іншому місці.
Глобальні зміни клімату впливають на землю,
і місцеві звертаються до уряду й до всього світу задля порятунку.
Якщо люди переселяються, то їхня спадщина
й історія шести поколінь, що жили тут, спливе в море разом з хвилями.
Масіґ у більшості лежить на трьох метрах над рівнем моря.
Оскільки цей рівень щороку зростає,
місця, де зазвичай ловлять рибу чи вирощують культури,
стають недоступними.
Навколишні громади вже затоплені.
Роль цих людей у змінах клімату мізерна, а то й узагалі нульова,
але вони сильно постраждали від наслідків,
і вони можуть бути одним з останніх поколінь, які тут жили.
Ми дуже зворушені запрошенням приїхати сюди
й надіємося дізнатися все можливе від чудових острів'ян Торресової протоки.
Масіґальці вітають вас на нашому острові.
Ми частина нації Кулкугал. Для мене ваш приїзд — це справжня честь.
-Дякую, що прийняли. -Дякую.
Пийте.
За те, що прийняли.
Привіт, хлопці. Вітаю, я Фрейзер.
Радий знайомству.
Це Фрейзер — спеціаліст з культурного зв'язку й гід.
Місцевим дітлахам цікаво.
Слава Богу.
Гаразд, вітаємо, хлопці. Почувайтеся як удома.
У захваті, що проведу тут час.
Я вже відчуваю цей настрій. Просто відключимося і розслабимося.
Чудово. Нас зустрічав майже весь острів.
Усі такі милі.
Голодні й втомлені після подорожей
ми зібралися зі старійшинами та радниками на спільну молитву,
після якої поїмо піци. Як ніколи почуваюся як удома.
Як возз'єднання з рідними, яких ми не знали.
Фрейзер сказав що тут майже всі знайомі, і багато з них родичі.
Це дуже маленька, тісна спільнота, і зв'язок між ними дуже відчутний.
Ми познайомилися, сміялися, розмовляли
й насолоджувалися вечерею до заходу сонця.
Підвищення рівня моря — загроза не лише для Масіґа.
Це глобальна проблема.
Чому рівень моря піднімається?
-Привітики. -Здоров.
Мій вид живе тут давно.
-Я тобі покажу. -Добре. Чекай.
Ненавиджу літати.
Під час індустріалізації суспільства
ми помітили тривожне підвищення рівня вуглекислого газу.
Висока концентрація парникових газів затримує тепло в атмосфері,
підвищуючи середню світову температуру,
а тепло вже підвищує рівень моря. Але ось що найголовніше:
П'ятдесят п'ять відсотків вуглекислого газу у світі виділяють чотири країни.
І деякі з цих показників
непропорційні відсотку населення, що в них проживає.
Проблема в тому, що через наслідки дій цих чотири країни страждає весь світ:
погодні катаклізми, загроза сільському господарству,
підвищення рівня моря та багато інших проблем.
Розумієш, про що я?
Боже.
Пам'ятай, це сталося не за день, тож і вирішити за день це не вдасться.
Так, але діяти ніколи не пізно.
Якщо ми всіма способами зменшимо викиди вуглецю
і вимагатимемо змін від керівних органів,
то сповільнимо або змінимо наслідки зміни клімату.
-Дякую, що підкинув. -Немає за що. І дякую.
Такий знайомий голос у птаха.
Наступного ранку ми пішли досліджувати головну галузь Масіґа
та чудову туристичну розвагу — риболовлю.
Але не просто риболовлю. Морепродукти — головний продукт експорту.
Те, що ми в США називаємо лобстером, тут називають креєм.
-Привіт, хлопці! -Привіт.
-Це дядечко Нед і його син Нед. -Привіт, друже.
-Готові? -Гадаю, так.
КУЗЕН НЕД ТУПОА МОСБІ ЖИТЕЛЬ МАСІҐА
-Привіт. -Привіт.
І якийсь собака.
Не думаю, що так можна.
Радий, що ти хочеш з нами, але так не можна.
Доведеться повернутися!
Коли я маю показати свої навички рятувальника?
Ми питали, чи потрібна допомога, але всі казали,
що все чудово, вона сама впорається.
Ось так.
Її звуть Прешс.
Прешс у безпеці, тож ми можемо відпливати.
Я люблю рибалити й отримувати новий досвід.
Вода кристально блакитна, просто ідеальна.
Місцеве рибальство майже не шкодить екології,
місце вилову чисте, надмірного вилову риби немає.
Поки що точно.
Мені було нормально, поки я не зрозумів, що це тепла морська вода.
А з тесту з ополоником знаємо, що якщо вона солона…
Солона. Акули будуть.
…там акули.
Бачили великих нещодавно?
Так, лише біля причалу.
-Давно? -Три тижні тому.
Боже. Я думав, він скаже роки.
-Де є вода, там… -Є акули.
-Завжди є акули. -Так.
Так. Тепер я нервую. Наловімо тих креїв.
Так.
Швидко й ефективно.
Не хвилюватимуся через акул. Це як польоти.
Більше боюся думки про акулу, ніж її саму. Поки не побачу плавник.
А трубка тут є?
Немає. Ми фрідайвери. У нас великі легені.
GoPro знімає.
Почнімо!
Знайти крея не так і легко.
Вони ховаються всюди, де можуть, на них треба полювати.
Це займає багато часу й сил, тому вони такі дорогі.
Середній тут може коштувати десь 80 доларів.
А ще вони великі!
Чесно, я не дуже горю бажанням
витягати їх з-під каменю, як знайду.
Але Нед — досвідчений профі.
Без нього ми б або втопилися, або померли б з голоду
в пошуках того крея.
Важко їх дістати?
Важко. Ще і як.
Треба перерватися, подивитися, як це робиться з човна.
Пірнете знову?
Так, чудова думка. Ми просто дивимося, як вони це роблять,
щоб знати, як…
-Ага. -Так.
Вчимося, спостерігаємо.
-Ми взагалі не втомилися. -Ага, повні енергії.
Я ще… Та можу години дві… Десь дві, а то й чотири пірнати
до того, як стомитися.
Ви як риба. Уже треба лусочки знімати.
Ага.
Гаразд. Перерва скінчилася. Пірнаємо знову.
Нед помітив кілька креїв, що ховалися під коралами.
Готовий одягти рукавички, Заку?
Чорт! А здоровий цей вилупок.
Заку, маєш рукавиці? Вдягни на обидві руки.
Він величезний!
Велетень!
Великий і важкий.
Що в тебе там, Заку?
Мені дали завдання принести його на човен.
Як та павукоподібна почвара з «Чужого»,
певно, така ж зла й небезпечна, якщо вибереться з сітки.
-Дякую, друже. круто. -Друже.
-Слава Богу. -Неймовірний крей.
-Гарна робота. Це так весело. -Молодець.
Я посеред такого гарного океану, ловлю креїв з місцевими,
і зловив такого здорованя.
Це незабутній досвід.
Після цього ми відпочили й перезарядилися.
-Як справи? -Добре.
Фрейзер проведе нам пішохідну екскурсію.
Покажу вам усе в нашому містечку.
Чудово.
Так, це острів Йорк, Масіґ. Така традиційна назва.
-Масіґ. -Острів Масіґ.
-Хочеш вимовити, Заку? -Острів Масіґ?
Так. Масіґ, саме так і кажеш.
Наш острів — один з центральних у Торресовій протоці.
А ми — частина нації Кулкугал.
«Кулька» означає кров.
Усі ми однієї крові.
Це наша громада, наше плем'я, і ми цим пишаємося.
Скільки людей на острові?
Зараз десь 250.
За останніх 12 років кількість населення зменшилася.
Багато людей переїхали, шукаючи роботу й нові можливості на півдні.
Острів крихітний, інфраструктура не розвинена
для підтримки масштабного бізнесу.
Але є маленькі підприємства, що пропонують провести унікальну відпустку
маленьким групам.
Чи можна це розвинути? І наскільки?
Може, є невикористані екологічні й економічні можливості.
Чи зможуть вони розвинути культурний аспект туризму,
як на пляжі Куя?
-Ось так. Прямо в центр. -Ого!
Ти звідси походиш, знаєш про всі проблеми, які ж є рішення?
Як використати тут туризм та екотуризм,
щоб не лише донести ідею, а й продати продукт?
Ми не експлуатуємо туризм, а використовуємо його,
щоб показати проблеми, з якими стикаємося, і, звісно, заробляємо цим на життя.
Даємо можливість молодшому поколінню турбуватися про довкілля, жити так.
Це одне з найкрасивіших місць, яке я бачив за життя.
Так цікаво. Навіть… Ти раніше про це казав.
Австралійці не знають про Торресову протоку, про її історію.
Я б сказав, що відсотків 90 людей не знає про Торресову протоку.
Ось така іронія 21-го століття,
бо це не лише наша історія, а всієї Австралії.
Австралійці говорять про клімат і про те, як усе змінити, звідси й варто починати.
Людям важко тут жити.
Як змусити всіх усвідомити тяжке становище маленької громади,
на життя якої так негативно впливає вибір решти світу?
Ці острови майже непомітні на карті.
Більшість людей сюди ніколи не приїдуть,
навряд чи вони стануть відомим туристичним місцем,
проте їхнє послання треба передати світу.
Люди живуть своїм життям, не розуміючи наслідків,
бо на собі вони їх не відчувають.
Якщо ти живеш у великому місті, то не бачиш, наприклад, процесу ерозії.
Якщо живеш у кам'яних джунглях, у діловому районі,
у гарній квартирі,
то в цьому немає нічого поганого, чудово.
Але люди мають усвідомити вплив їхнього вибору на більш вразливі місця.
Звісно.
Дуже важливо, щоб люди це зрозуміли, ми пов'язуємо…
Ми ж несемо у світ цю думку дуже гуманним способом.
Ми показуємо все людям, щоб вони зрозуміли:
«Це мій вибір, так він впливає на тих, про кого я турбуюся,
хоча вони й незнайомці».
-Так. -У вас унікальне становище.
Острів відносно невідомий.
Люди про нього ще не знають. Але він такий гарний.
Чудовий острів. Тут стільки всього.
До того ж у вас добрі наміри, ви висуваєте їх задля блага,
аби показати вплив на екологію тут, на своїй землі:
«Ось що відбувається на нашому острові». Це чудова ідея.
Фрейзер веде нас до універсального магазину. На острові їх два.
Якщо товар не продають, то він тобі не потрібен, бо його ніде не знайдеш.
Я їстиму сьогоднішній улов, а Дарин шукає овочі.
Смажитимемо на грилі?
Так. Ми готуємо на вогні на пляжі.
-Круто. -Хочете щось взяти?
-Овочі, Дарине? -Авжеж.
Від бананів не відмовлюся.
Усе доставляють сюди раз на тиждень.
Магазини субсидує некомерційна організація,
створена, щоб доставляти товари в такі віддалені місця.
Дарин знайшов те, що йому потрібно.
-Картою. -Дякую.
-Дякую. Есо. -Будь ласка. Есо.
Звісно, Мітч знайшов закуску. Уже біжить з командою ділитися.
Він такий щасливий. -Імбирний пряник.
-Ось і вся наша рибальська галузь. -Скільки людей рибалить на острові?
Друже, мабуть… Багато чоловіків. Скажу, що десь 20.
-Ого. -Так.
Це неймовірно.
До того острова можна дійти.
-Просто дійти? -Так, до тих.
Незалежно від того, яким буде острів за сотні років,
жителі Масіґа шукають рішення, щоб покращити екологічну ситуацію.
Треба залучити продовольчу безпеку, енергетику, медицину, комунікації,
бо це дуже важливі речі.
Цій частині світу потрібен власний нештатний резерв.
Якщо ми зараз не поставимо ці питання, то пізніше будемо шоковані наслідками.
Усе це стається і з населенням контрольованих територій.
Але в містах усі зосереджені на чомусь одному.
Там проблеми із забрудненням та енергетикою.
Але тут усі проблеми приносять видимі наслідки.
-Так, саме так. -Так.
Це втілення всіх інших проблем,
тут показане їхнє основне ядро,
і в реальному часі видно, як усі ці різні проблеми
поєднуються в одну.
Так.
Поки мешканці острова Масіґ шукають шляхи покращення економіки,
спортивне рибальство та ресторанний туризм
мають більший потенціал, бо ці види діяльності екологічні.
-Привіт. -Гляньте! Прешс повернулася.
Певно, тепер можна про Дарина забути.
Це райське місце.
Вода така приємна й кришталево-блакитна.
Власне,
зараз ідеальний час і місце для перепочинку.
Плавання по-собачому на світовому рівні, майже Олімпійські ігри.
Поки ми насолоджуємося плаванням, я лиш і думаю,
скільки ще поколінь побачить Масіґ незатопленим.
Може, світ зміниться. Може, ще не пізно.
Бо ця невелика місцина на Землі просто неймовірна.
Сонце починає сідати, і день добігає кінця.
Час влаштувати бенкет на пляжі з нашими новими друзями.
Основна страва — величезний крей, якого ми впіймали раніше.
Зазвичай хлопці танцюють традиційний танок.
Важливо, щоб кожне покоління передавало такі традиції наступним,
щоб культура лишалася живою.
Музика, танці, їжа.
Думаю, святкування всюди майже однакові.
Залишилося зробити лиш одне…
упевнитися, що об'єктиви чисті. Привіт, Мітчу!
Добре. Можна починати вечірку.
Доброго дня, тату, тітонько. Це мій дядько. Дядько Майк.
Радий знайомству, я Зак.
-Радий знайомству. -Це Дарин.
Радий знайомству.
Дякую, що прийняли нас.
Хлопці виступатимуть,
а дядько Майк пояснить важливість цього танцю.
Це танець зірок, і він — зірка нашої культури,
бо ми — мореплавці, живемо біля моря
і використовуємо зірки для навігації вночі.
Зірки дуже важливі для нас.
-І колись ви створили такий танець. -Так. Фрейзер теж танцював.
Схожі рухи були?
Так, вони цього танцю навчають.
З покоління в покоління.
-Чудово це чути. Дякую. -Дякую.
Їхня культура так сильно зв'язана з морем,
виявляється, що не лише з ним, а й зірками.
Погляньте на руки хлопчиків, ви помітите, що вони ніби тримають у них зорі.
Вони зберігають свою культуру через танці й пісні,
передають її з одного покоління іншому
в усній формі у вигляді міфів і легенд.
Круто.
Молодці, хлопці.
Чудова робота.
Ви зіркові танцівники.
Радий знайомству. Ви такі молодці.
Це було шоу. Тепер час вечеряти.
Це Майкі, наш шеф-кухар,
він готує крея на вогні так само, як його готували на острові тисячі років.
Найдивовижніше в тому, що вони готують креїв і рибу,
без будь-якої підготовки.
Їх просто ловлять з океану й готують на вогні,
неймовірно природно.
Уже хочу скуштувати.
Привіт, Майкле, як справи? -Як справи?
-Майкі, це Дарин і Зак. -Радий бачити.
Чудові, свіжовиловлені креї. І риба.
Буде смачно? Як готуватимеш?
Ми просто кинемо все на вогонь.
Поставимо сітку на вогонь.
Рибу завернімо в фольгу.
-Це перший, якого ви спіймали? -Наче більші якісь.
-Йому вдається. -Боже мій.
Добре.
-Гляньте. -Боже.
Які гарні.
-Неймовірні. -Вартують доларів з 80.
Бенкет буде неабиякий.
-Так. -Так.
Хочете скуштувати?
Почнемо з невеликої закуски, яку ми сьогодні спіймали,
це чудовий місцевий сиг з виду сигових.
Свіженький.
Прямо з гриля.
Ніколи не їв цю рибу. Смачно.
Чудово розуміти, що її не вирощували на комерційній фермі.
Вона екологічна, прямо з океану.
-Хто ще хоче скуштувати? -Де Мітч? Мітч скуштує.
Звісно, вони хочуть.
Корі найближче.
Але я не хочу переривати сюжет, тому буду їсти далі.
Боже. Дуже смачно.
А тепер основна страва —
трофеї нашої риболовлі — креї.
І вони не можуть не смакувати. Це ж лобстери.
І не просто лобстери, вони великі, красиві й з ніжним м'ясом.
Смажені ракоподібні, як і задумувала природа.
Боже.
Ми таке щодня їмо.
Друже, неймовірно смачно.
Не хочу, звісно, щоб ти заздрив.
Ні, це… Просто гляньте скільки тут м'яса.
Так.
Чудова текстура, і пожувати тут є що,
а ще морська вода стала чудовим розсолом.
У кожному шматочку можна відчути свіжість океану.
Дарина не можна обділяти.
Що думаєш? Як там овочі?
Дарин їстиме традиційні коренеплоди, що схожі на батат чи картоплю.
Як вам таке?
А ще овочі на грилі, які він купив у магазині.
Так, друже.
Гарно.
Тільки погляньте.
Я завжди поважав відданість і ентузіазм Дарина
щодо вживання рослинної їжі.
Молодець, завжди дотримується своїх переконань.
Майже ніколи не порушує правил.
Це не змагання, у кого їжа смачніша.
Гаразд, змагання. Я виграв.
Це точно перемагає.
Це був ідеальний день.
Ми вдячні, що зустріли всіх цих людей,
цінуємо їхню гостинність.
Майку, я дуже вдячний.
-Дякую. -Немає за що, друже. Так.
Вдячний, брате.
Ви їх спіймали…
А я їх вам приготував. Надіюсь, вам сподобалося.
-Дякую. -Немає за що.
-Вдячні, брате. Дякуємо. -Прошу.
-Люблю тебе. Дуже вдячний. -І я вас. Насолоджуйтеся.
Провести день на острові Масіґ —
неповторний досвід.
Іноді люди просто хочуть розповісти свою історію,
не чекаючи зворотної реакції. То просто послухайте.
Простого рішення тут немає. Може, й узагалі його немає.
Температура не Землі росте,
й одного дня океан може поглинути цей маленький острів,
люди будуть змушені переселитися і почати нове життя деінде.
Хоча їхні пляжі та будинки може поглинути океан,
їхні історії, музика, танці та сміх,
надіюся, перейдуть у спадок наступним поколінням.
Ніколи не думав про те, що як земля під нашими ногами спільна,
так і зірки.
Наступного разу коли глянете на нічне небо
й побачите на ньому зірки,
то згадаєте про зв'язок з такими далекими від вас людьми,
де б вони не були.
Команда визнає традиційних власників земель Австралії.
Шана їм, вони бережуть спогади, культуру, надії аборигенів по всій країні.
Переклад субтитрів: Юрій Пасічник