EN NETFLIX-SERIE
Du drømmer.
Se for deg
at dette var huset ditt.
Hver morgen står du opp og ser til avlingen.
Det fins over 250 planter, sopp, fisk, insekter og andre dyr
som lever i perfekt symbiose,
som produserer alt som trengs for en lukket biosfære
for deg og de du bor med.
Og se for deg at du har en høne.
Hvorfor ikke? Det er en drøm.
Har huset solcellepaneler?
Så klart!
Men i dette huset blir ingenting kastet.
Selv avfall omgjøres til energi.
En ubrutt syklus.
Og de du bor med er noen av landets beste kokker,
som hver dag lager gourmetretter av ferske ingredienser dyrket i huset,
og hagen på taket.
Faktisk, i denne drømmen
er det så mye mat at dere har en liten restaurant i huset.
Bare noen få plasser. Og ingenting blir kastet.
Kan du tenke deg en verden uten avfall?
Drømmen er over. Våkne.
Avfall. Det fins i utallige former, og vi produserer mer og mer hver dag.
Vi kaster bort alt fra penger til tid.
Men i dette tilfellet ser vi på sløsing av naturressurser,
og avfallet vi kvitter oss med i form av kommunalt avfall,
også kjent som søppel.
Søppelet vi lager, må sendes et sted.
Deponier fylles opp,
men en typisk amerikaner produserer ca 2,2 kg søppel daglig.
Hvorfor? Hvordan kan vi endre det?
Vi kan grunnprinsippene.
Reduser, gjenbruk, resirkuler.
Men gjør vi det? Hva kan forbedres?
I praten vår med forfatter, historiker og jordbruker Bruce Pascoe
snakket vi om avfall, og hans opplevelser
fra å jobbe med yngre landbruksstudenter på gården hans i Australia.
Det er snodig.
Jeg ser på meg selv som en miljøverner, men der er alle yngre enn meg.
De er ivrige etter å bli kvitt plast, og resirkulering.
Jeg trodde jeg var flink, men jeg blir satt på plass hver dag.
"Hva er det?"
Og det elsker jeg.
Det kjennetegner min generasjon, og deres.
-Deres generasjon blir bedre. -Det er fascinerende.
Vi får en bedre verden om vi lar ungene få viljen sin.
Å vite det gir håp.
Mye håp. Og vi må forandre dette.
Det er en forretningsmulighet. Å forandre ting.
I Melbourne, for 20 år siden, hadde vi verdens beste vann.
Men så begynte vi å drikke vann fra plastflasker.
Om man drar på møter i dag, står det pall etter pall
med plast pakket i plast fylt med vann,
som før kom fra springen.
Profitt går ikke alltid hånd i hånd med gode miljøvalg.
Men mange bedrifter lykkes med å bytte de gamle metodene
mot mer bærekraftige metoder.
Filmteamet har også prøvd å senke utslippet denne sesongen.
Vi reduserer bruk av engangsplast og annet avfall mest mulig.
På en vanlig sommerdag
kan et team som vårt drikke 50-70 flasker vann per dag.
Om det er engangsplast, er det bare å gi opp.
Markør.
Vi klarte å utrydde det avfallet.
Gjenbrukbare vannflasker med innebygget filter.
Alle i teamet får en, så engangsflasker trengs ikke lenger.
Kom igjen!
Om endring starter hjemme, her er et utrolig eksempel.
Byggherre og kunstner Joost Bakker har designet et selvforsynt,
avfallsfritt hus, som en levende kunstutstilling her i Melbourne.
-God dag. -Hei, står til?
-Hei, Zac. -Hyggelig.
I like måte.
-Står til? -Hvordan går det?
Hvordan går det? Gleder meg til å se.
Jeg må advare deg.
Stedet byr på heftige sanseinntrykk, på en bra måte.
Det første du ser er sopprommet,
et skap laget for å dyrke flere typer spiselig sopp.
-Sopp-action. -Du tuller!
Det er sprøtt hvor fort de vokser. Den vil se sånn ut om to dager.
-Er det sant? -To dager?
-Jøss, det er utrolig. -En venn av meg fant den på tur.
Fins naturlig i Australia. Lion's mane, som er berømt.
-Nevrologisk. -Den er fin.
Vi bruker mye av den i mat her. De vokser bra på kaffegrut.
Vi pumper inn damp fra dusjen. Vi samler opp det,
og kondens fra varmtvannstanken.
Så du lager et mikroklima som er fordelaktig for…
Jeg er besatt, som sagt, av luft.
Jeg vil skape et innemiljø som er som å gå i en skog.
Vi har omtrent 250 plantearter,
og interiøret kan sertifiseres som organisk.
Ikke noe lim, ingen gifter. Alt er naturlig.
Jeg sier null avfall fordi Joost har tenkt på alt.
Dere kan se… Forresten, det der er kult.
En biogass-tank. Den svarte sekken.
-Pent. -En biogass-tank?
Alle produserer en kilo organisk avfall daglig.
En kilo tilsvarer en time med metan.
Så vi kaster bort 7-8 milliarder timer med potensiell energi hver dag.
I tillegg ender ikke det organiske avfallet i søpla.
Akkurat.
Jeg ville gjenskape det. Det som kommer ut, brukes på plantene.
For å si det rett ut, den store sekken samler menneskeavfall og søppel,
og produserer nok naturgass til fire timers brenning hver dag,
for å lage mat og varme opp vann. Det er avfallsfritt.
Hei. Fisk.
Og her er et stort akvarium.
-Gullfarget barramundi. -Nydelig.
Wow!
-En nydelig fisk. -Utrolig!
Firmaet er besatt av å lage mikrosystemer.
I stedet for store oppdrettsanlegg er det bedre med en million små anlegg.
Næringsmidler fra fisken brukes som gjødsel. En lukket sirkel.
Fisken og plantene er del av et akvaponisk system.
Avfall fra fisken gir næring til plantene via en jevn vannstrøm.
Det er ikke bare et hus.
I tillegg til å gi ly er huset designet for å dyrke mat,
og være et bærekraftig,
karbonnøytralt, nullutslipps kunstverk.
Og så klart er det solcelledrevet.
Laget av verdens vanligste avfallsprodukt, strå.
Komprimert, uten lim eller kjemikalier. Ingen syntetiske materialer.
-Bare strå? -Med varme og trykk?
Ja, 60 tonn trykk, på 60 grader.
Fuktigheten inni fordamper, og panelet låses sammen.
Det kan ikke brennes. Det brenner ikke.
Så forsegles det med naturlig kalk.
Bygg- og rivingsavfall kan utgjøre opptil 30 % av søpla på deponier.
Joost bruker materialer som kan resirkuleres eller komposteres.
Bak kobberrørene er det magnesiumplater, som romerne brukte.
-Laget av magnesiumoksid. -Ja.
Jeg elsker det. Det er brannsikkert, ikke sant?
Naturlig brannhemmende, og muggresistent.
Når bygget rives, kan det knuses og brukes på nytt. En lukket sirkel.
Det er som en organisk restaurant.
Materialer som ikke er sertifisert organiske, brukes ikke.
Og tømmeret er vakkert.
Jeg elsker alt, og dette er bare garasjen.
Som Joost sa, huset er som en organisk restaurant,
og på taket ligger en organisk gård.
Om boliger og omgivelser kan dyrke mat, kan vi lette byrden til bøndene,
som så kan tilbakeføre mark, og plante på nytt.
Vi trenger ikke mer dyrket mark, bare bruke den smartere.
Jeg føler at i 4-5 millioner år har vi vært en del av matsystemet,
og de siste hundre har vi fjernet oss fra det.
-Ja. -Alle ønsker å gå tilbake.
All maten forberedes på kjøkkenet av Joosts partnere,
de prisvinnende kokkene Jo og Matt, og deres assistent, Lou.
Kokkene Jo og Matt bor her.
De lager og konserverer fersk, sunn mat til noen få kunder hver kveld,
i en intim hjemmerestaurant-setting.
Det beste er at det er en nonprofit,
laget for å vise hvor godt utslippsfrie metoder kan smake.
Vi vil gjøre folk glad i urban mat.
Hvor mye mat kan man dyrke hjemme? Det er det prosjektet handler om.
-Er det regnvann? -Ja, filtrert regnvann.
Vi har gresshoppe-skåler.
Det er falafel, med kikerter dyrket på taket.
Grønt fra hagen, og litt krydder. Omtrent 10 % gresshoppe.
Mye protein.
Litt fermentert chili og koji-saus.
Min har ikke gresshopper?
-Nei. -Bra.
-Smaker gresshoppe? -Som kylling.
-Hei, Maggie. -Beklager, det smaker ikke som deg.
-Hei, Maggie. -Smaker mye bedre.
Ja.
-Det er godt. -Er det ok? Bra.
Og gresshoppe inneholder alt av aminosyrer.
De spiser alt vi ikke kan bruke.
Om en squash er for råtten, eller vokser for raskt…
Den bæsjet på maten.
Maggie!
De er også gode.
En jeg kjenner prøvde å lage proteinpulver av gresshopper.
Det fins gresshoppe-barer.
Dette er risotto med grønne skudd.
Når Matt og jeg overnatter hos Joost lager han alltid risotto.
Vi lager puré av kasjunøtter, spinat og purre.
Vi fyller på med spirer, og litt gresskarfrøolje.
Nydelig.
-Det er utrolig. -Takk.
-Så flott. Visste ikke at vi fikk mat. -Ja.
Helt nydelig.
Hver bit er bare liv.
Ganske enkelt. Ikke noe nytt, alt har pågått i århundrer.
Vi innfører det bare i et moderne rom.
Om vi kan inspirere folk til å prøve et par av tingene selv, er det bra.
Når de har begynt, baller det på seg.
Begynner man med kompost, blir man bevisst på søppel.
Plutselig lever man bærekraftig.
Et bærekraftig liv smaker ofte bedre, som er avgjørende.
Det Joost har fått til er utrolig.
Et godt eksempel på avfallsredusering, resirkulering og gjenbruk.
Selv om ikke alle kan leve sånn
er det mulig å velge et par elementer
for å skape et mer bærekraftig liv hjemme.
Jeg er overveldet. Kjempegøy å være her.
Takk for den nydelige maten, for at vi fikk komme,
og at dere delte denne magiske, enkle og flotte livsstilen.
Det er utrolig. Nydelig gjort.
En liten kiosk midt blant skyskraperne
vekket teamets oppmerksomhet med dette skiltet.
-Kamera går. -Klapp.
Ja.
Heldigvis, midt i Melbournes Fed Square
fant vi Australias første karbonnøytrale matutsalg,
mens teamet så etter lunsj.
Og Darin ville møte en ny venn.
Ja, vi filmet der borte, og teamet var tilfeldigvis på vei forbi.
-Lukter godt. Det slår mot meg. -Herlig, libanesisk gatemat.
Ja. Hvorfor designet dere det sånn?
Jeg hadde en lidenskap for miljøet, og bærekraft.
Drevet av solcellebatterier.
Vi har en generator som går på såkalt B100, biodiesel. Karbonnøytralt.
Bak her har vi et avansert system for dobbeltfiltrering av regn.
Vannet filtreres før bruk.
Og jeg så nettopp at dere viser CO2-kompensasjon i stedet for kalorier.
Ja, det er også nytt. Vi tok ytterligere et steg.
Vi ville vise kundene at om de spiser her, vises karbonutslippet som spares.
Det er vel og bra, men nå er Darins to eneste bekymringer
"Har dere vegan-mat?", og "Hvordan smaker det?"
Dere får en med za'atar, vegansk ost og grønnsaker.
-Her. -Hei sann!
-Wow! -Det går ikke alltid så fort.
Middelhavsmat byr på velsmakende og mettende veganske retter, som her.
Alt det uten karbonutslipp.
Det er godt å se at slike forretninger lykkes
ved å skape nye måter å redusere utslipp på.
Wow!
Det er godt!
Oi.
Supert.
-Bra du liker det. -Bra jobba. Kjempebra.
Australia inneholder så mange aspekter, så mange ting,
som er representativt for mye av verden.
Miljøutfordringer,
utfordringer med urfolk og alt mulig.
Hva er det?
Sikkert kjørefelt-indikatoren.
Et automatisk pip.
Når den ikke liker hva vi sier, velger den bare ut…
Sensurering i sanntid.
Jo da.
Hva f***?
Omtrent 1,3 milliarder tonn spiselig mat kastes hvert år.
Nok til å mette tre milliarder mennesker.
Nonprofiten Ozharvest vil gjøre noe med det,
ett flekkete eple om gangen.
-Hei, hvordan går det? -Hyggelig å møte dere. Jeg er Ronni.
Noen dyreherberger avliver ikke dyr. Ozharvest avliver ikke mat.
Som et eksempel på det vi driver med, dette er mat som nettopp er kommet.
De fins i byer over hele Australia.
I Sydney møter vi grunnleggeren, som forklarer alt.
Dette sendes til sultne mennesker senere i kveld eller i morgen.
All frukten vi ser på begynte fersk og perfekt,
men etter hvert som butikkundene plukket, på jakt etter sin favoritt,
er det som er igjen så full av merker at de ikke selger,
så butikken må kaste det.
Er paprikaen skadet eller noe?
-Kanskje en liten, brun flekk. -Det er alt som må til.
-Dette er flott mat.
Vi er så kresne.
Om vi var villige til å kjøpe den, gikk den ikke til spille.
Da kommer Ronni og Ozharvest for å redde denne spiselige, smakfulle maten.
Den dyrebare varen er reddet, og ender opp hos de som trenger det mest.
Dere bør dra ut med en varebil, for da vil dere forstå,
og se, hvor mye som faktisk samles inn.
Vår jobb er å levere det ut, så det ikke går til spille.
Dette er en av 65 kjølebiler de bruker for å hente mat fra butikker.
Ozharvests matredningssjåfør, Jack,
går med på å ta oss med på en vanlig runde.
Vi skal til en av de nasjonale kjedene.
Woolworth's. Wooly's på folkemunne.
Sjåførene går inn og vurderer om maten er god nok til å spises.
Mye mat sendes ikke fra gården. Kanskje har appelsinene feil form.
Hver dag samler vi inn i snitt
femti kilo frukt og grønt fra hver butikk.
-Sunn fornuft. -Absolutt.
Hvorfor ikke gi mat som kastes til folk som vil ha den?
-Ja. -Og trenger den.
Vi er framme hos en butikk som donerer dødsdømt mat før det er for sent.
Butikksjef Simon er en av flere tusen dagligvareforhandlere
som deltar i programmet.
-Noen donasjoner i dag? -Ja, mye bra. Jeg henter det.
Kom igjen.
Wow!
-Og vi har mer i kjøleskapet. -Flott.
Dette er dagens donasjoner,
som blir Darins trenings- og vektløftingsøvelser for dagen.
-Denne er bare min. -Ja, bare din.
Det var alt. Som regel er det mer frukt og grønt, varer med utgangsdato.
Det er bare en blemme på eplet.
-Ja, eller bananer med flekker, som disse. -Flekker? Det er nå de er modne.
Hvordan laster vi det inn?
-Vi åpner døra. -Nå må du jobbe, Zac.
-Skal jeg gå baki? -Ja, hiv det inn.
Sånn, jeg skyver dem til deg.
Lagarbeid er tingen.
-Litt Tetris. -Se, så flott.
Mange grønnsaker, og kale.
Jøss.
-Bra, Tetris-mester. -Snart stjeler du jobben min.
-Tetris har aldri vært enklere. -Du har vist deg verdig.
-Det var gøy. -Flink gutt.
-Ok. -Takk for det.
-Takk, kompis. -Veldig bra. Flott arbeid.
Strålende.
-Vi ses. -Da drar vi.
Maten går til dette kjøkkenet, hvor det hurtig gjøres om til måltider.
Dette er Trav.
En fulltids chef og hans team
vil lage måltider av høyeste kvalitet av maten de henter inn.
Systemet på Ozharvest fungerer så godt at man må spørre seg…
Hvorfor har det ikke fungert i USA, tror du?
Det fins flotte programmer i USA, som Bon Jovis flotte program.
Om du kjenner ham, bra. Be ham kontakte meg.
-Bon Jovi… -Jeg kan høre.
Hei, Google, kan du ringe Bon Jovi?
Beklager, nummeret er ikke blant kontaktene dine.
Han er nok ikke registrert.
De utdanner også tenåringer og unge voksne innen matlaging og konservering.
Deretter blir måltidene fordelt.
Hittil har Ozharvest levert ut 29,5 millioner måltider til trengende.
Men det hadde ikke gått uten gavmilde donasjoner
av mat, penger og tid fra befolkningen.
Ser makeløst ut, chef.
Vanskelig å tro at denne maten skulle kastes.
Det beviser at problemet ikke er matmangel, men matdistribuering.
Dere er utrolige. Takk. Dette har vært opplysende. Veldig kult.
Opplysende, artig og smakfullt. Godt gjort, Ozharvest.
Avfall påvirker land, luft og hav.
Det anslås at omtrent 14,5 tonn plast ender opp i havet hvert år.
Søppel og andre giftstoffer i havet senker oksygennivået,
og ødelegger leveområder. Samleeffekten kan være dødelig for alle.
Her borte er det en stor flokk.
Ja, vi drar opp langs kysten.
Vi leier en charterbåt for en sightseeingtur,
og får et innblikk i havets skjønnhet, som vi må verne om.
Ok, vi er på vei mot delfinenes avslappingsområde.
La oss sette i gang.
Jeg må påpeke at båten er jetdrevet, uten propeller som kan skade dyrene.
Se på det, Zac.
Jøss.
Helt ville delfiner, som aldri mates, og vil aldri bli det.
Det er bra. Vi vil at de skal være så ville som mulig.
Ja, det er bra.
-Hvordan får man dem til å ikke bite? -Bare vær rolig i vannet.
-Være avslappet? -Ja, bare slapp helt av.
-For de er blodtørstige, sant? -Se på dem.
Wow!
Ok, da gjør vi det.
Er det hai her?
-Ikke nevn det. -Av og til.
Vi har en bra test, faktisk. Hvor er øsen? En hai-test.
Denne metoden er sikrest.
Bruk en øse, og hent litt vann.
-Rør i det med fingeren. -Ja.
Bruk gjerne lillefingeren. Smak.
-Om det smaker salt… -Da er det hai der.
Jeg tok den.
Håper det ikke er hai her i dag. Vær så snill.
Husk å være rask og stille, minst mulig plasking.
-Bare gli uti. -Vær mest mulig delfinaktig.
-Bare gli uti? -Ja.
Det er noe basalt ved å være i havet.
Jeg føler det på stranda når jeg surfer, og spesielt i dag,
når jeg svømmer med disse vakre dyrene, og forstår at dette også er deres hjem.
De er der!
De kommer så nær!
Takk for svømmeturen. Skal prøve å holde det rent.
Like utenfor Sydney ligger en butikk
og postordrefirma ved navn Flora & Fauna
Opplegget er enkelt. En bedrift som vil gjøre noe godt.
Vi møter grunnleggeren,
og lærer hvordan hennes firma tjener på gode gjerninger.
Men først bruker jeg og Darin Kraften til å åpne døra.
Sånn, bra løft.
Håper hun ikke så det.
-Hei, hvordan går det? -Hyggelig.
-Hei. Darin. -Julie.
-Hei, jeg er Zac. -Hyggelig. Julie.
-Hvordan går det? -Velkommen. Bra.
Vi har hørt fine ting om dere, bærekraftmessig.
Takk. Ja, vi prøver å gjøre verden bedre på små vis.
Vi er en plattform for et formål. Sånn ser jeg på det.
Vi selger bra produkter.
-Alt er vegansk og dyrevennlig. -Vegansk og dyrevennlig.
Ingen dyretesting, eller animalske råstoff.
Ja, det er helt grunnleggende.
Det i seg selv krever mye arbeid.
-Mye research, mye sjekking. -Ja.
Jeg tror at en bedrift kan være både lønnsom og formålsdrevet.
De to er ikke separate, men kan og bør slås sammen.
Jeg vil gjerne se hva dere gjør, og hvordan.
-Ja. -Og noen av dine favorittprodukter.
-Det kan ta tid. -Ja.
Har dere prøvd en sjampo-bar?
Ja.
Dette er et fint merke, fra New Zealand.
De lager alt som barer, med komposterbar innpakning.
Kjøper du sjampo og balsam, er det meste av det vann.
-Da transporterer vi bare vann. -Lukt.
Og de er gode. Dette er kjøkkenspray-konsentrat.
Sånn ser det ut. Smuldre det opp i en skål,
og hell over kokende vann. Det er magisk.
Jeg har sett sånne før. Kondomer. Jeg gjenkjenner esken.
-Jonny. -Ja.
Jonny-kondomer er veganske, som er…
Visste ikke at det var et krav for… Nok om det. Jeg gjør det bare verre.
Ja, det blir bare verre.
Uansett, vi går videre. Alle produktene reduserer avfall,
er et bedre miljøvalg i noen grad,
og er sjekket for rettferdig lønn og gode arbeidsforhold.
Her er resirkuleringen vår.
Vi ba kundene våre
sende gamle flasker til oss, så resirkulerer vi dem.
Og vi gir insentiver.
De får ti dollar til bruk i butikken for hver eske de sender inn.
-Bra! -Det er kult.
Vi må gjøre det, samt forbedre produktinnpakning generelt,
og bruke refill-produkter.
Vi burde satse mye mer på refill, og sånne ting.
Mennesker er smarte. Nytenking kan fikse dette.
Alle forstår resirkulering.
Resirkulerbare ting kastes i rett kasse, og så har vi gjort vårt.
Gjenstanden kvernes i en stor maskin, og gjøres om til et nytt produkt.
Hurra! Resirkulert!
Kjære deg. For en trivelig historie, men så enkelt er det ikke.
Au da. Hva mener du?
For glass, aluminium, papir og papp er det ganske enkelt.
Men når det gjelder plast er ting mer innviklet.
De fleste byer kan bare resirkulere plast merket med 1 eller 2.
De andre, 3-7, må til egnede mottak for å resirkuleres.
Kastes de i resirkuleringsbøtta hjemme,
blir de bare brent, eller sendt til et deponi.
Plastfolie, fleksibel innpakning, plastposer og andre tynne ting
blir som regel forkastet, fordi vi setter oss fast i maskineriet.
Hva kan vi gjøre?
Her er et stort steg i riktig retning, som er lett for deg.
Mange butikker har mottak for innpakningsplast,
og Nature Valley har skapt en innpakning som kan leveres i butikk.
Dunkene går til spesialmottak laget for å resirkulere tynn plast,
som poser, bobleplast og granolabar-folier som meg.
Der kan vi resirkuleres, og bli til mange ulike bruksgjenstander.
-Så flott! -Ja visst.
-Hvor ble hun av? -Bare rolig, jeg kommer tilbake.
Vårt fabelaktige team pakker bestillinger.
-Innpakningen er alltid uten plast. -Bra.
Vi beregner at vi har spart 30 tonn innpakning.
Tretti tonn!
Det er omtrent fem voksne elefanter. En gjennomsnittlig brannbil.
Omtrent 8600 høns. Nesten 600 000 hamstere.
Du skjønner. De sparer mye.
Glass, for eksempel, pakkes i dette.
-Det har jeg sett før. -Ja.
Og hver pakke har en håndskrevet, inspirerende tekst.
-Vi har skrevet over en halv million. -Fantastisk.
Vi satte i stand noe for å hjelpe andre bedrifter bruke bedre emballasje.
Vi lister opp våre leverandører på nettsiden, og ber andre bruke dem.
-Kult. Begynner folk å bruke dem? -Ja.
Og vi har fortalt merkene våre hva vi ønsker fra dem.
"Slutt å sende plast."
Vi er veldig selektive.
Når vi ser etter produkter, ser vi på emballasjen de sender til oss.
Kult.
Vi ser alltid etter muligheter for forbedringer.
Vil dere pakke pakker og skrive beskjeder?
-Gjerne. -Absolutt.
Først finner vi esker til dere. Bra, Zac er i gang alt.
-Sånn. -Hva gjør man med firkantene?
Brett dem inn.
-Du klarer det. -Ja, topp.
Du klarer det.
Jeg klarer det, altså!
Stemmer. Jeg kan ikke brette en eske.
-Jeg er håpløs. -Sånn, ja.
Man må jobbe… Klapp igjen, Darin.
Han er nesten ferdig!
-Er det sånn? -Nei.
Ikke? Å ja, denne må inn.
Han har knekket koden.
Presset er enormt.
Jeg skal skrive: "Beklager at esken er bøyd på fem steder."
Hurra!
Takk. Det tok bare tre timer.
Om du tråkker på pedalen…
-Ja, der kom det. -Vi legger et par av dem oppi.
Perfekt.
Så kan dere skrive hva dere vil.
Du har åpnet en kjærlighetens Pandora-eske. Zac Efron.
-Klarer ikke lese det. -Herlig.
Flott. Sånn, da lukker vi dem.
-Lukk. -Så sender vi dem.
Dette er butikken.
-Her har dere alt. -Ja.
Vi har omtrent tusen produkter her, men kan så klart hente alt på lageret.
Jeg vil ha alt.
Kategoriene er skjønnhet og helse, og den nye, kjæledyr.
-Hunder kan spise plantebaserte godbiter. -Jeg vil hamstre litt.
-Du vil hamstre? Ok. -Ja, gjerne.
Se der. Bringebær, sjokolade, mørk…
Laget av Brian, en 80 år gammel pottemaker i Queensland.
Han lager disse koppene.
Det er en sjampo-bar, ja. Og den er god.
Ja, godt valg.
Har dere alt?
Takk for at vi fikk komme og se. Det er fascinerende.
-Med glede. -Folk blir henrykt.
-Velkommen tilbake. Spesielt for pakking. -Ja!
Hun er alt for snill.
Hva likte du best på Flora & Fauna?
Gleder meg til å se det ta av. Det er så logisk.
Sånn burde det være. Det at det er nytt,
og ikke en vanlig bedriftsstruktur… Det burde være det.
Man får se hvilke andre valg man har.
Det låter sunt, rent og komfortabelt.
Når som helst, hele tiden.
I en liten bydel i Sydney ligger en smal butikk
med et fargerikt skilt uten tekst.
Kult skilt.
Det må være fiskebutikken.
Dette er Fish Butchery, og det du ser på skiltet er det du får.
-Chef! -Hvordan går det?
For Chef Josh Nilands mål er å bruke delene av fisken som ofte kastes
på kreative, avfallsreduserende vis.
Sånn viser vi fram fisken, som gjør oss til en ny type fiskebutikk.
Vi legger fram alt, så når kunder kommer inn
er det ikke fisk i stabler.
Vi viser folk: "Her er det aller beste."
Når man kommer for å kjøpe fisk, kan vi hente hele produktet fra lageret,
og skjære det opp slik du ønsker.
-Se på dette. -Flott.
Å se fiskesløying på nært hold er imot Darins overbevisning som vegan,
men han vil prøve å holde ut ubehaget for å forstå hva de gjør her,
og hvordan det gir mindre sløsing.
Dette er ikke hovedkjøkkenet?
Kokkens prisvinnende sjømatrestaurant, Saint Peter, ligger like ved.
Til slutt sa alle: "Jeg vil spise et øye."
"Jeg vil spise lever." "Jeg vil spise tørrfisk."
Restproduktene fra fisken ble mer etterspurt enn fileten.
Jeg og min kone, Julie, valgte å åpne denne butikken.
Kulturer over hele verden, i Midtøsten, i hele Asia,
har krav om å bruke hele fisken, hele dyret,
bare ut av nødvendighet. De må spise hele dyret.
-Hvor mye av fisk blir kastet? -Omrent 55 %.
-Jaså? -På en rund fisk.
Det er en skremmende statistikk.
Om nesten 50 % av fisken som overfiskes blir kastet…
Ja.
Om vi ikke engang bruker det, er det et elendig system.
Derfor designet Julie og jeg slakteriet sånn.
Du går inn døra, og ser en fisk med hodet på.
Fersk og nylig fanget.
Handel er å kjøpe og selge en vare.
Slakteri er å foredle og selge kjøttet.
Det er det vi gjør. Derfor heter det fiskeslakteri.
-Skal jeg hente fisken? -Ja, det vil jeg gjerne se.
Helt utrolig.
Dette er en blue-eye trevalla.
-Wow, se på den! -Tatt i Sydney i går ettermiddag.
Jeg må få mest mulig ut av denne.
Når jeg sløyer fisk, brukes bare selve spissen.
Å stikke kniven inn og skjære rett opp går raskt,
men du ødelegger alt som potensielt kan brukes.
Det er hjertet.
Wow, se på det.
Veldig lite.
Dette er gjellene.
Ved å ta ut alt i ett stykke,
kan vi faktisk sortere det, og utnytte hele potensialet.
Jeg har lagd mat siden jeg var 15 år.
Etter å ha jobbet i flere sjømatrestauranter
og sett hvor mye fisk som ble kastet, begynte jeg å tenke
at det har økonomisk verdi.
Alt man tar ut av fisken…
Ikke bare er det respektløst å bare glemme det og kaste det i søpla,
men alt har en kostnad for bedriften.
Det er leveren.
Ekstremt godt når det er stekt, servert med toast og persille.
Bedre enn foie gras, andelever… Helt utrolig.
Dette er fiskemagen.
Vi renser den grundig, legger den i saltlake, og damper den.
Vi skjærer ut ringer, som paneres og friteres.
Dette er gulfinnetunfisk-øyne.
Vi tar øynene fra tunfisken, og mikser dem.
Det tilsvarer omtrent fire-fem øyne.
Vi kjører dem i mikseren, og blander med tapiokastivelse.
Som rekechips.
-Skal det til restauranten? Kan jeg smake? -Bare ta.
Fiskeøyne.
Wow!
-Jøss. -Øyeeple-chips.
Nydelig.
Det var der det begynte.
-Så forfriskende. -Litt sære ting.
Av hele fisken, hvor mange prosent går i søpla?
På denne fisken vil jeg tippe 12 %.
Altså nesten 80 % mindre avfall. Selv Darin må like det.
Flott, fra det perspektivet.
Det bør påpekes at dagens fiskeindustri
er absolutt ikke bærekraftig, og skadelig for planeten.
Å bruke mer av fisken er bra,
men faktum er at havet overfiskes.
Dette er gulfinnetunfisk.
Vi kan selge disse i koteletter.
Vi kan skjære av denne.
Beina brukes i sauser, og lager vanlig tunfiskbiff, som alle er kjent med.
Denne biten av halen er full av sener.
Vi tar ut alle senene, kverner det, og gjør dem til cheeseburgere.
-Til deg. -Er det sant?
Det er en dobbel gulfinnetunfisk-cheeseburger,
-med sverdfiskbacon, sylteagurk og sennep. -Lukter utrolig.
Jøss.
En av de tre beste burgerne jeg har smakt.
Utrolig at noe så godt er laget av noe som vanligvis kastes.
Utrolig at det er fisk.
-Der har vi reklamefilmen vår. -Ja.
-Så saftig og god. -Ja.
Og det er laget av fisk som ville blitt kastet.
Selv om alle fiskens deler er nedbrytbare,
om alle brukte mest mulig av fangsten, kan vi redusere overfisket.
Dere må smake. Skjær opp den.
Ja, kapp den.
Kanskje den beste burgeren jeg har smakt. Bedre enn kjøtt.
Om man maksimerer bruken av fisken, maksimerer de profitten.
Igjen ser vi at økologisk kan være profitabelt.
Jeg har tydeligvis ikke omvendt dere til plantebasert mat.
De stapper i seg som om de aldri har spist før.
Har aldri sett teamet gladere.
Dessverre, Darin. Ingen omvendte enda.
-Åpenbart… -Mike kan ikke løfte blikket engang.
Han er helt ensporet.
Ja.
Om du lurer på hva en ansvarlig produsent gjør, ser du det her.
-Sylteagurken er også god. -Veldig god. Bra jobba.
Alle kan velge nytt. Det kan være å redusere bruken av plast,
begynne med kompost, eller bytte til hybrid- eller elbil.
Små endringer kan utgjøre en forskjell.
Teamet er familien vår.
Om teamet ser det…
-Føler det. -De føler det, og ønsker endring.
Det betyr alt.
Sånn er det med slike endringer. Det begynner smått.
Det kreves innsats.
Men så slår de an.
Og de vokser.
Plutselig virker gamlemåten så utdatert.
Man glemmer nesten hvordan det var,
fordi de nye metodene er så mye bedre.
Klarer vi å innføre endringer som skaper en bedre framtid,
eller fortsetter vi å behandle planeten som en utømmelig ressurskilde,
og et bunnløst hull for søppelet vårt.
I så fall er det veldig bortkastet.
Vi anerkjenner Australias tradisjonelle eiere.
Deres eldre ivaretar minner, tradisjon, kultur og håp.
Tekst: Kristian Vilnes Opdahl