EN NETFLIX-SERIE
Du drömmer.
Tänk dig nu att det här var ditt hus.
Varje morgon vaknar du och sköter om dina grödor.
Det finns drygt 250 olika arter av växter, svampar, fisk, insekter och andra varelser
som lever i ett perfekt symbiotiskt förhållande.
De skapar allt som krävs för en fristående biosfär för dig och huskamraterna.
Och tänk dig att du har en höna. Varför inte, det är ju en dröm?
Har ditt hus solpaneler?
Givet, en självklarhet!
Men i det här hemmet går inget förlorat.
Till och med avfallet ombildas till energi.
En obruten cirkel.
Och de du delar huset med?
De är några av landets bästa kockar som lagat gourmetmåltider
på de färska ingredienser som tagits fram i ert hem och er takträdgård.
I din dröm finns det så mycket mat att ni driver en liten restaurang i ert hem.
Bara en handfull platser, och inget går nånsin till spillo.
Kan du tänka dig en värld utan avfall?
Drömmen är slut, vakna.
Avfall. Det tar sig en mängd olika former och vi skapar mer för var dag som går.
Vi kan slösa med allt från pengar till tid.
Men i det här fallet tänker vi på slöseriet med naturtillgångar
och det avfall vi lämnar efter oss i form av fast hushållsavfall,
det vi till vardags kallar "sopor".
Soporna vi skapar måste ta vägen nånstans.
Soptipparna fylls, och medelamerikanen fortsätter att skapa ca två kg sopor/dag.
Varför? Hur kan vi förändra det?
Vi vet ju hur vi ska "RÅÅ" på det: Reducera, Återanvänd, Återvinn.
Men gör vi så? Vad kan vi bli bättre på?
Vårt fortsatta samtal med författaren, historikern och bonden Bruce Pascoe
kom att handla om avfall när han berättade om sin erfarenhet av
att arbeta med den yngre generationen på sin gård här i Australien.
Det är lustigt här på gården, för jag ser mig ju som naturvårdare.
Men de är yngre och stenhårda på plast
och återvinning, där jag trodde att jag skötte mig.
Men de stannar mig var dag och pekar: "Vad är det där?"
Och det gillar jag. En klar vink om hur min generation och deras funkar.
-Deras kommer att bli bättre. -Fascinerande.
Vi lär få en bättre värld om vi låter de här ungdomarna få som de vill.
Det var hoppfullt att höra.
Riktigt hoppfullt, för vi måste ju förändra det här.
Det är ju en affärsmöjlighet: att förändra saker.
För i Melbourne för ungefär 20 år sen hade vi världens bästa vatten.
Men sen började vi dricka vatten ur plastflaskor.
När man nu går på möten har man enorma mängder plast
insvept i plast som innehåller vatten som vi förr tappade ur en kran.
Vinst går inte alltid hand i hand med miljövänlighet.
Men många företag lyckas förändra gamla arbetssätt till mer hållbara metoder.
Vi har försökt att minska vårt avtryck den här säsongen,
och begränsar vårt bruk av engångsplast och annat så mycket vi kan.
En typisk sommardag
kan en grupp som vår göra av med 50 till 70 flaskor vatten/dag.
Och är det engångsflaskor blir det ju bara fel.
Klappa!
Vi eliminerade det avfallet genom att skaffa återanvändbara flaskor med filter.
Alla fick varsin, så nu behöver vi inte köpa engångsflaskor mer.
Nu kör vi!
Och här har vi ett exempel på att mycket kan förändras i hemmet.
Konstnären Joost Bakker har designat ett helt självförsörjande och avfallsfritt hem
som ett levande konstverk som visas här i Melbourne.
-Tjänare. -Hej, hur är det?
-Fint att ses. -Detsamma.
-Hej, broder! -Hur är det?
Hur är det? Det ska bli så kul att se.
En liten varning: Skallen kan kortsluta av alla intryck - fast på ett bra sätt.
Det första man ser i entrén är svamprummet:
Ett skåp skapat för odling av en stor samling ätliga svampar.
-Svamphörnan. -Lägg av!
Det växer galet fort här. Den här blir så stor på två dagar.
-Verkligen? -Ja.
-Helt otroligt. -En vän hittade den här på vandring.
En australisk svamp, lion's mane, som alla känner till.
-Neurologisk. -Vacker.
Vi använder den mycket i mat. De växer bra i kaffesump.
Vi tar tillvara ångan från duschen och kondensen från varmvattenberedaren.
Du har skapat ett mikroklimat som hjälper fram…
Jag är ju besatt, som du vet, besatt av luft.
Jag vill skapa ett inomhusklimat som är som en skogspromenad.
Så vi har 250 olika växtarter här.
Interiören kan klassas som ekologisk.
Inget lim, inga gifter, bara naturmaterial.
Jag sa "inget avfall", för Joost har tänkt på allt.
Här borta har vi nåt riktigt coolt, en biogaskammare. Den svarta magen.
-Oj. -"En biogaskammare".
Vi producerar ett kilo organiskt avfall per dag, och det blir en timmes metan.
Så vi slösar alltså bort sju till åtta miljarder timmar möjlig energi per dag.
-Men vi har mindre avfall i soporna. -Just det.
Så jag återskapar det, och så går det tillbaka till växterna.
Bara så att ni är med: Jättesäcken tar in mänskligt avfall och matavfall
och producerar biogas till nästan fyra timmar per dag
av matlagning och uppvärmning av vatten. Av avfall!
-Kolla, fisk. -Och här är ett stort akvarium.
-Här har vi gyllene barramundi. -Underbart. Oj!
-Vacker fisk. -Otroligt!
Företaget är besatt av att skapa mikrosystem.
I stället för några jättelika fiskodlingar vore det bättre att ha en miljon små.
För avfallet från fisken blir näring för våra växter i ett slutet system.
Fisk och växter ingår i ett akvaponik-system
där en stadig vattenström med fiskavföring göder växterna. Det är inte bara ett hus:
Byggnaden är såväl bostad som växthus och är tänkt att vara helt hållbar.
Ett beboeligt konstverk som avger noll koldioxid och avfall.
Och självklart går det på solel.
Väggskivan består av världens största avfallsprodukt: Halm. Pressad.
Inget lim, inga kemikalier.
-Inget syntetiskt. -Allvarligt? Bara halm?
-Hetta och tryck. -Ja, 60 tons tryck vid 60 grader.
Fukten i halmen förångas och skivan härdas.
Och det går bara inte att få eld på dem.
Allt förseglas med kalk.
Bygg- och rivningsmassor kan utgöra hela 30 % av våra soptippar,
men Joost använder byggmaterial man kan återvinna eller kompostera.
Bakom kopparen där har vi magnesiumskivor, som romarna använde.
-De består av magnesiumoxid, va? -Ja.
Underbart. Det är väl brandsäkert också?
Det står emot såväl eld som mögel.
Och när huset rivs krossar man dem och gjuter om dem.
Snacka om sluten slinga. Det är som en eko-restaurang:
Om ett material inte eko-certifierats använder jag det inte.
Och det är vackert virke.
Jag älskar allt, och vi har bara sett garaget.
Joost tänker i allt som en eko-restaurang,
och på taket bedriver han helt ekologiskt jordbruk.
Om vi kan förvandla våra hem och vår livsmiljö till att vara produktiva
så avlastar vi bönderna så att de kan släppa mark, för vi behöver inte mer mark.
Vi måste bara bli smartare i vårt jordbruk.
I fyra-fem miljoner år har vi levt omslutna av vårt matsystem,
men de senaste 100 åren har vi fjärmat oss från det. Men vi vill tillbaka till det.
All mat som odlas här tillagas i köket
av Joosts kompanjoner och prisbelönta kockar Jo och Matt,
och deras servispersonal: Lou.
Jo och Matt bor i huset och lagar var kväll fräscha
och hälsosamma middagar åt ett litet antal gäster i en intim hemrestaurang-miljö.
Bäst av allt är att det är icke vinstdrivande
och skapat för att visa hur gott det kan bli med noll avfall.
Vi försöker få folk intresserade av urban mat.
"Hur mycket kan odlas i hemmet?" Det är vad det här projektet går ut på.
-Är det regnvatten? -Ja, filtrerat regnvatten.
Så där, här har vi syrsabollar.
Det är falafel på kikärter vi odlat på taket.
Örter och grönt från trädgården, kryddor, och ca 10 % syrsa. Fullt av protein.
Lite fermenterad chili och kryddig kojisås.
Det är inte syrsa i mitt, va? Tack.
-Hur smakar syrsa? -Som kyckling.
-Hej, Maggie! -Förlåt, det smakar inte som du.
-Hej, Maggie. -Det smakar mycket bättre.
Japp.
-Jättegott. -Smakar det bra? Härligt.
Syrsa innehåller även alla aminosyror,
och de livnär sig på allt vi inte kan äta.
Så om zucchinin blivit dålig eller växer jättefort.
-Han bajsade nästan på grönsakerna. -Nej, men…Maggie.
De var också jättegoda.
-Nån gjorde väl proteinpulver på syrsa? -Och det finns proteinbars och så.
Här har vi vår groddade gröna risotto.
När Matt och jag bor här i Joosts hus
gör han alltid risotto på cashew, spenat och purjolökspuré
och en massa groddar på säd och så lite pumpafröolja.
Underbart.
-Helt otroligt. -Tackar.
Underbart, jag visste inte att vi skulle äta. Så vackert.
Varenda munsbit är liksom liv.
Det är inget nytt, det har gjorts i århundraden.
Vi gör det bara i modern miljö.
Inspirerar vi folk att ta med sig bara något av det här i sina liv så är det bra.
Och börjar folk med det här så rullar det på:
Nån kan börja kompostera och se på avfallet de tar in i hemmet.
Plötsligt lever man ett hållbart liv.
Och hållbart är godare, det var hela poängen.
Joosts hus är enastående, och ett bra exempel på reducerat avfall,
återanvändning och återvinning av allt.
Det är kanske inte en livsstil som passar alla, men man kan välja delar av den
för att skapa ett mer hållbart liv i alla hem.
Jag är helt tagen, det är så kul att ha fått se det här.
Tack för er fina mat och för att vi fick komma hit
och ta del av allt det här magiska, enkla och vackra som ni har.
Helt otroligt och underbart genomfört.
En liten kiosk i skuggan av de omgivande skyskraporna
fångade vår uppmärksamhet med sin enkla skylt.
Kameran går.
Det var rena turen att vi på Fed Square i Melbourne
råkade på Australiens första koldioxid-neutrala matstånd.
Teamet blev lunchhungrigt, och Darin ville gärna knyta nya bekantskaper.
Jo, vi filmade där borta och några ur teamet råkade gå förbi.
-Det doftar ju underbart. -Ja, ljuvlig libanesisk gatumat.
Varför designade du ståndet så här?
Jag brann för miljon, för hållbarhet.
Så vi går på solcellsbatteri.
Vi har en generator, men den går på biodiesel, så den är koldioxidneutral.
På baksidan har vi ett avancerat regnvattensystem med dubbla filter.
Och jag såg just CO2-värdena på menyn.
-I stället för kalorier. -Ja, det är också en nyhet.
Vi gick ett steg vidare och ville visa kunderna att genom att äta här
så undviker man de här koldioxidutsläppen.
Det är ju jättefint, och nu har Darin bara två bekymmer:
"Finns det veganska alternativ?" och "Hur smakar de?"
Vi ska laga en za'atar med veganost och grönsaker.
-Här var den, var så god. -Oj. Pang!
Det brukar inte gå så fort!
Medelhavsmat har en del riktigt smakrika och fina veganalternativ, och här är ett.
Och det utan några koldioxidutsläpp.
Det är uppmuntrande att företag som det här lyckas
med nya läckra sätt att reducera avfall.
Supergott!
Allvarligt.
Perfa.
-Kul att du gillar det. -Bra jobbat. Mäktigt.
Australien i sig bjuder på så många aspekter, det finns så mycket här
som kan representera så mycket, från miljömässiga utmaningar
och utmaningar för infödd befolkning till allt det här.
-Vad var det som lät? -Förmodligen varningen om filbyte.
Det var som om den dolde en svordom.
När bilen inte gillar det vi säger, så "bleepas" det i realtid.
Säkert.
Vaf***?
Ungefär 1,3 miljarder ton ätlig mat åker i soporna varje år.
Mat nog för tre miljarder människor.
Föreningen Ozharvest försöker göra nåt åt det. Ett kantstött äpple i taget.
-Tjänare, läget? -Kul att ses, jag heter Ronni.
Du har säkert hört om djurhärbärgen. Ozharvest är som ett mathärbärge.
Bara som ett exempel på hur vi jobbar har vi grönsaker här som just hämtats.
De finns i städer i hela Australien,
men vi åkte till Sydney för att träffa grundaren.
Det här går ut till hungriga människor i kväll eller i morgon.
Allt det gröna här har varit färskt och fint, men så har kunder gått igenom dem.
Alla har sökt perfekta varor och det som blir kvar blir kantstött.
Det gör det osäljbart, så affären tvingas att kasta bort det.
-Vad är det för fel på den här paprikan? -Det kan finnas nån liten prick nånstans.
-Det är allt som krävs. -Det här är ju fin mat.
Vi är så petiga. Hade vi kunnat tänka oss att köpa det hade det inte slängts.
Det är nu Ronni och Ozharvest sveper in och räddar den här ätliga och goda maten,
och så ser man till att den viktiga varan kommer till de som behöver den mest.
Ni borde följa med en bil ut, för då förstår ni
och ser vilka mängder det finns att hämta.
Sen är vår uppgift att leverera maten innan den förstörs.
Det här är en av 65 kylbilar som hämtar varor från mataffärer.
Och Ozharvests maträddningsförare Jack
är hygglig nog att låta oss följa med på en typisk maträddardag.
Nu ska vi till en av våra rikstäckande matkedjor, Woolworth's. "Wolly's".
Vi förare går in och bedömer om varorna duger som föda.
Mycket mat lämnar inte ens gårdarna, som apelsiner med "fel form",
och varje dag räddar vi i medeltal 50 kg frukt och grönt per affär.
Det är ju sunt förnuft.
Varför inte ge mat som nån sorterat bort till nån annan som vill ha den?
-Ja. -Och behöver den.
Vi kommer till en mataffär som donerar sin dödsdömda mat innan det är för sent.
Butikschefen Simon är en av flera tusen som deltar i maträddningsinsatsen.
-Hur ser donationen ut? -Det är bra grejer. Jag hämtar den.
Vi går och kollar.
Oj!
-Jag har lite till i kylen. -Härligt.
Allt det här är dagens donation, och det blir dagens styrketräning för Darin.
-Så det här är mitt? -Precis.
Ja, det var allt. Det brukar bli lite mer frukt och grönt.
-Ett äpple med en liten fläck. -Ja, eller brunfläckiga bananer.
-Såna grejer. -Då är de ju godast!
-Hur lastar vi på det? -Vi öppnar dörren.
Nu får du jobba, Zac.
-Längst in? -Ja, lasta in.
Jag skjutsar in åt dig.
"Samarbete blir drömarbete."
-Lite som Tetris. -Kolla, helt otroligt!
Kolla allt grönt, all kål. Jösses.
-Snyggt jobbat, Tetris-mästaren! -Du snor mitt jobb.
-Lättaste Tetrisspelet nånsin. -Du visade vad du kan.
Det var riktigt kul.
-Så där. -Tack ska du ha. Tackar.
Härligt, verkligen bra jobbat.
Underbart.
-Vi ses. -Nu kör vi.
All mat förs till det här köket, där den snabbt tillagas.
Här har vi Trav.
En heltidsanställd kock och hans arbetslag
tillagar så bra måltider de kan av den räddade maten.
Systemet funkar så bra att man bara måste fråga…
Varför funkar inte sånt här i Staterna?
Det finns några såna här insatser i USA. Bon Jovi driver exempelvis en.
Sammanför oss om du känner honom.
-Bon Jovi? -Javisst. Hej, Google: Ring Jon Bon Jovi.
Jag hittar ingen Jon Bon Jovi i dina kontakter.
Han har väl hemligt nummer.
Man lär också tonåringar och unga vuxna livsfärdigheter
som att laga och bevara mat, och så körs maten ut.
Hittills har Ozharvest levererat nästan 29,5 miljoner måltider till behövande.
Det hade de inte klarat utan folks generositet med mat, pengar och tid.
Det där ser jättegott ut.
Det är svårt att tro att den här maten skulle kastas.
Och det visar ännu en gång att vi inte har svårt att få fram mat, bara att få ut den.
Ni är otroliga, det blev en lärorik dag för mig.
Lärorik, kul och smaskig. Bra jobbat, Ozharvest.
Avfall påverkar land, luft och vatten.
14,5 ton plast beräknas varje år hamna i våra hav.
Sopor och annat giftigt avfall i haven sänker syrenivåer och förstör livsmiljöer.
Och effekterna kan bli dödliga för allt levande där.
-Ska vi ut hit? -Ja, vi drar uppför kusten lite.
Vi har hyrt en båt som går utmed kusten
för att få en närmare titt på skönheten i det hav vi måste rädda.
Jaha, då kommer vi snart till delfinernas viloställe, så var med nu.
Jag vill påpeka att det är en vattenjet utan propellrar som kan skada havslivet.
Kolla där, Zac.
Oj!
Det är vilda delfiner som aldrig matats
och som troligen aldrig kommer att matas, för vi vill hålla dem vilda.
Ja, det är bra.
Hur får man dem att inte bitas, vad är tricket där?
Bara ta det lugnt i vattnet. Bara var lugn.
-De är väl vilda? -Kolla på dem.
Oj!
Kom igen, nu kör vi.
Finns det haj häromkring?
-Dra inte upp det. -Ibland.
Vi har faktiskt ett bra test. Var är sleven? Hajtest!
Den mest beprövade metoden.
Man tar en slev. Tar upp lite vatten.
Svep runt vattnet med fingret.
Vanligtvis lillfingret. Smaka på vattnet. Är det salt…
…då finns det haj.
Jag fattar.
Jag hoppas att de inte är här i dag.
Snälla.
Snabbt och tyst i, försök att inte plaska.
-Bara glid i. -Var så "delfinig" du kan.
-"Glida i"? -Japp.
Det är nåt så ursprungligt med att få kontakt med havet.
Jag känner det när jag surfar,
och särskilt när jag simmar med de här vackra varelserna som också lever här.
De är precis här!
De kommer så nära!
Tack för simturen. Jag ska försöka att hålla rent.
Strax utanför Sydney finns butiken och postorder-varuhuset Flora & Fauna.
Affärsidén är att vara ett företag som gör gott.
Vi ska träffa grundaren och få höra hur företaget tjänar bra på att göra gott.
Men först ska Darin och jag öppna dörren med hjälp av Kraften.
-Såja, bra. -Jag hoppas att hon inte såg oss.
-Hej, hur är det? -Hej, kul att ses.
-Darin. -Julie.
-Hej, Julie. Zac. -Fint att ses. Julie.
-Hur är det? -Bra, jättebra.
Vi har hört gott om vad ni gör här. Hållbarhet.
Tack. Ja, vi försöker att förbättra världen så gott vi kan.
Jag ser vårt företag som en plattform för ett syfte.
Så ser jag det.
Och alla våra produkter är veganska och plågerifria. Inga djurförsök.
Inga animaliska ingredienser. Och det gällde redan från starten.
Och bara det kräver ju en hel del arbete, det är mycket att läsa in sig på.
Jag tror helt och fullt att ett idédrivet företag kan vara ett lönsamt företag.
De två sidorna är inte identiska, men de kan och bör verka tillsammans.
Jag skulle gärna vilja se vad ni gör och hur.
-Och kanske få se några favoritprodukter? -Oj, det kan ta ett tag.
-Trevligt! -Har ni nånsin använt schampokaka?
Ja.
Det här är ett jättebra märke från Nya Zeeland.
De gör bara kakor i komposterbara förpackningar.
Vanligt schampo och balsam är ju mestadels vatten.
Så vi transporterar mest vatten. De här är jättebra.
Och här har vi en kökssprej, fast koncentrerad.
Man tar ut den, bryter av bitar, lägger i en skål,
häller på kokande vatten, och det är som magi.
Såna har jag sett förut, kondomer.
-Oj! -Känner igen kartongen.
-Johnny's. -Ja.
Och de är veganska. Det är lite oväntat…
Jag visste inte att det var en grej… Glöm det.
-Jag snurrar bara till det här. -Jo, du gör det.
I alla fall. Alla deras produkter hjälper på nåt sätt till att minska avfallet,
är bra för miljön och säkrar rimliga löner och arbetsförhållanden.
Här är vår återvinning.
Vi sa till våra kunder: "Skicka oss era gamla flaskor, så återvinner vi dem."
Vi uppmuntrar dem genom att ge dem tio dollar att handla för per skickad låda.
-Snyggt. -Coolt.
Det måste göras, och så måste vi förbättra paketering
och köra påfyllningspaket.
Vi borde erbjuda påfyllningspaket till mycket mer.
Människan är smart, vi kan uppfinna oss ur det här.
Alla fattar återvinning.
Vi kastar återvinningsbara saker i rätt tunna: Klart.
Vi har gjort vårt, och det vi slängde tuggas sönder och blir en ny produkt.
Ja! Återvinning!
Oj, raring.
Det var en söt berättelse, men riktigt så enkelt är det ju inte.
Vad menar du?
Jo, med glas, aluminium, papper och kartong är det rätt enkelt.
Men med plast är det lite mer komplicerat.
Flertalet städer kan bara återvinna plast märkt med en etta eller en tvåa.
Övriga, tre till och med sju, måste tas till särskilda återvinningsanläggningar
För slänger man dem i återvinningen hemma bränns de bara upp eller hamnar på tippen.
Och plastfilm, påsar och kassar, all tunn plast som jag,
vi kastas ofta åt sidan, för vi fastnar i maskinerna.
-Vad kan vi göra? -Här är ett stort steg som är lätt för er:
Många affärer har särskilda returlådor för omslagsplast,
och Nature Valley har nu ett omslag man kan lämna till återvinning i affärer.
Tunnorna går sen till anläggningar som klarar tunn plast som bubbelplast
och söta Nature Valley-omslag som jag.
Och då kan vi återvinnas och bli till alla möjliga slags saker som folk kan använda.
-Toppen. -Visst är det!
-Vart tog hon vägen? -Lugn, jag kommer tillbaka!
Här står vårt härliga gäng och packar beställningar.
-Och vår paketering är plastfri. -Bra.
Vi beräknar att vi har sparat ca 30 ton paketering.
30 ton. 30 ton!
Det är som fem fullvuxna elefanter.
Eller en normalstor brandbil, eller cirka 8 600 hönor.
Nästan 600 000 hamstrar. Du fattar: De sparar in en massa avfall.
…som glas eller så. Bara slå in.
Ja, det har jag sett förut.
Och med vart paket följer en handskriven inspirationshälsning.
-Vi har skrivit dryga halvmiljonen nu. -Otroligt.
Vi körde en kampanj för att hjälpa andra företagare att paketera bättre.
Vi visade på vår sajt vad vi använder och sa bara "använd det här".
-Coolt, börjar folk haka på? -Japp.
Vi sa likadant till våra märken: "Vi vill att ni gör så här. Skicka inte plast."
Och nu är vi väldigt selektiva.
Så i upphandlingen frågar vi: "Hur paketeras sändningar till oss?"
Coolt.
I allt vi gör frågar vi oss om det kan förbättras.
Vill ni paketera lite och skriva hälsningar?
-Visst. -Absolut.
Bra, då får ni några kartonger.
Bra, Zac är redan igång.
-Vad gör man med fyrkanterna? Viker in… -Vik in de här.
-Du klarar det. -Ja, jättebra.
Du kan.
Det ordnar sig!
Ja, jag kan vika en kartong.
-Han är hopplös. -Där satt den!
-Såja. -Så man måste… Tyst, Darin. Bara tyst.
Ja, nu är han nästan klar!
-Blev det rätt? -Nä.
Allvarligt?! Jaha, den här ska in.
Han har knäckt koden!
Snacka om press här!
Hälsningen blir: "Ursäkta den sneda kartongen."
"Sned åt alla håll."
Såja!
Tack. "Tre timmar senare."
Om du pressar ned pedalen…
-Japp, där kom det. -Så lägger vi in lite sånt.
Perfekt, bra.
Och så skriver du en hälsning.
DU HAR ÖPPNAT EN PANDORAS ASK AV KÄRLEK ZAC EFRON
Oläsligt.
Lysande, det var det. Stäng dem.
-Stänger. -Och så skickas de.
Och här är vår butik.
-Så ni har allting här. -Ja.
Vi har ca 1 000 produkter här ute, men kan så klart få fram allt från lagret.
Jag vill ha en av varje.
Vi ha kategorierna "skönhet", "hälsa" och numera "husdjur".
Hundar kan äta växtbaserat godis.
Här vill man ju ladda.
-Va? Jaha. -Ja, verkligen. "Hallon och mörk choklad".
De tillverkas av Brian, en 80 år gammal keramiker i Queensland.
Där är schampokakan, och den är bra.
Ja, du har bra grejer.
Har ni allt?
Tack för visningen, det var fascinerande. Folk lär bli helt tagna.
-Välkomna tillbaka. Typ till paketeringen. -Absolut!
Hon är alldeles för snäll.
Vad tyckte du bäst om på Flora & Fauna?
Jag vill se det där överallt. Det är ju så smart.
Det är så det borde vara, men det ses som nytt.
Det borde ju vara en vanlig företagsstruktur.
Men det får en att inse att man kan göra andra val i sitt liv.
Det låter hälsosamt, rent och bekvämt.
Överallt, alltid.
I ett innerstadsområde i Sydney finns ett smalt butiksfönster
med en färgglad skylt som inte behöver text.
Cool skylt.
Det här måste vara slaktarboden.
Det här är "Fiskslakteriet", och man erbjuder det skylten visade.
-Hej, hur är det? -Bra, och själv?
För kocken Josh Nilands mål är att använda de delar av fisken som ofta kastas
och använda dem på lika uppfinningsrika som avfallsminskande sätt.
Vårt sätt att presentera fisken visar väl på att vi är en ny sorts fiskaffär.
Vi lägger ut allt så att kunden inte möts av staplade fiskfiléer.
Vi visar att här finns det bästa av det bästa.
Och när du vill köpa fisk kan vi ta ut hela produkten ur kylrummet
och skära den precis som du vill ha den.
-Kolla. -Lysande.
En närstudie av fiskslakt går emot allt Darin står för som vegan.
Men han har gått med på att utstå obehaget
för att försöka förstå vad man gör här och hur det kan minska avfallet.
Det här är väl inte själva köket?
Kockens prisbelönta fiskrestaurang Saint Peter ligger strax intill.
Vi nådde en punkt där folk ville äta ett öga, fisklever, torkad och lagrad fisk.
Det som förut varit fiskrens blev mer eftertraktat än själva fiskfilén.
Så min fru Julie och jag drog igång det här.
Kulturer över hela världen, Mellanöstern och hela Asien
använder hel fisk eller hela djur i sin matlagning.
Det är grundat på nödvändighet, man konsumerar hela djuret.
-Hur mycket av fisken brukar bli avfall? -Ungefär 55 %.
-Verkligen? -På rundfisk.
Det är ju förbluffande fakta.
Om ca hälften av den fisk vi överfiskar bara kastas bort…
Japp.
…utan att användas, så är det ju ett uselt system.
Det var därför Julie och jag skapade slakteriet som det är,
alltså att man kommer in och möter fisken med huvudet kvar.
Den är färsk, nyfångad.
Fiskhandlaren säljer en vara.
Slaktaren skapar ett värde och säljer sen varan.
Det är vad vi gör, därav namnet "Fiskslakteriet".
-Ska jag ta fram fisken? -Ja, gärna.
-Otroligt. -Här har vi ett slags havsaborre.
-Kolla in den! -Fångad i Sydney i går eftermiddag.
Jag måste utnyttja den maximalt.
När vi rensar fisk använder vi bara knivspetsen,
för om man bara kör in kniven och skär rakt på, så går det fort,
men man förstör allt som man skulle kunna använda.
Här är ett havsaborre-hjärta.
Oj!
Väldigt litet.
Och här har vi gälarna.
Och genom att ta ut hela inkråmet får vi nu möjlighet
att gå igenom det så att vi kan utnyttja hela dess potential.
Jag har lagat mat sen jag var 15.
Och det var mitt arbete på fiskrestauranger,
där jag såg hur mycket fisk som kastades, som gjorde att jag frågade mig
vad värdet på det kunde vara.
Det är ju respektlöst och vårdslöst att hantera allt man tar ur fisken så,
att inte tänka på det utan bara kasta det, och allt blir ju en kostnad för företaget.
Här har vi levern.
Underbar att bara steka upp och lägga på toast med persilja. Himmelskt.
Det överglänser foie gras, anklever.
Det är helt otroligt.
Här har vi fiskens mage. Vi tvättar noggrant ur den,
lägger den i saltlag över natten och ångkokar den.
Vi skär den i ringar som bröas och friteras.
Här är öga från gulfenad tonfisk.
Vi tar ut ögonen och kör dem i mixern, och det här är fyra till fem ögon.
Vi kör dem i mixern och lägger till tapiokastärkelse, som med räkchips.
-Ska det här serveras, kan jag testa? -Bara ät.
Fiskögon.
-Jösses. -Ögonchips.
Underbart.
Det var så där vi började, med rätt okonventionella saker.
Av den här fisken, hur mycket gick till spillo eller kastades?
Jo, vad gäller just den här fisken skulle jag säga 12 %.
Alltså nästan 80 % mindre avfall! Det borde Darin också gilla.
Otroligt. Ur det perspektivet.
Det bör tilläggas att dagens fiskerinäring
är helt ohållbar och skadar vår planet.
Det är så klart bra att använda mer av fisken, men vi överfiskar i våra hav.
Här har vi gulfenad tonfisk.
Den här kan vi sälja i filéer.
Här är en bit vi kan kapa. Avkok på benen används i såser,
och vi skär traditionella tonfiskstekar som alla förstår.
Den här biten är från svansen och är full av senor.
Vi gör färs av alla seniga bitar och här har vi vår ostburgare.
-Var så god. -Allvarligt?
Du har en dubbelburgare på gulfenad tonfisk med svärdfiskbacon,
ättiksgurka och senap.
Jösses.
Bland de tre bästa burgare jag nånsin har ätit.
Det är helt galet att nåt så läckert lagats av nåt som normalt kastas bort.
-Otroligt att det är fisk! -Där har vi reklamen vi behöver.
-Så fet och läcker. -Ja.
Och vi har bara använt fisk som annars skulle ha åkt i soporna.
Alla delar av fisken är så klart biologiskt nedbrytbara,
och om alla använde så mycket som möjligt av fångsten kunde överfisket minskas.
Ni måste ju smaka det här.
Ja, skär upp den.
Det är nog den bästa burgare jag nånsin ätit. Bättre än kött.
Och genom att maximera bruket av fisken maximerar man vinsten
och visar än en gång att ekologisk moral kan vara lönsam.
Jag har tydligen inte lyckats påverka er i nån större utsträckning.
De vräker i sig som om de aldrig hade ätit förr.
Gladaste kamerateamet nånsin.
Ledsen, Darin. Inga konvertiter än.
Kolla in Mike, han tittar inte ens upp!
Han är helt upptagen, han bara…
"Ja, ja."
Om du nånsin undrat vad en exekutiv producent gör, så har du det här.
-Ättiksgurkan var också god. -Precis. Bra jobbat.
Vi kan fatta en mängd olika beslut, som att försöka "plastbanta",
börja kompostera eller byta till hybrid- eller elbil.
Varje liten förändring kan inverka.
Kamerateamet är vår familj.
Kan de se det…
Känna det.
…känna det och vilja förändra saker… så är det ju jättestort.
Så är det med såna här förändringar: De börjar i det lilla.
Det krävs en ansträngning. Men så får de genomslag.
Och växer.
Och plötsligt känns de gamla lösningarna så förlegade.
Man glömmer nästan hur det en gång var, för det nya sättet är en sån förbättring.
Är vi förmögna att genomföra förändringar för en bättre framtid?
Eller kommer vi att fortsätta att leva som om planeten hade outtömliga resurser
och kunde hantera alla våra sopor?
Skulle vi göra det, så vore det ett klart slöseri.
TEAMET HEDRAR AUSTRALIENS URINVÅNARE, DERAS MINNEN, SEDER, KULTUR OCH HOPP.
Undertexter: Henrik Brandendorff