СЕРІАЛ NETFLIX
Вам сниться сон.
Уявіть,
що це ваш будинок.
Щоранку ви прокидаєтеся, доглядаєте за урожаєм.
Тут понад 250 видів рослин,
грибів, риб, комах та інших істот,
які живуть в ідеальних симбіотичних стосунках,
створюючи все необхідне для повністю автономної біосфери
для вас і ваших сусідів.
Уявіть, що у вас є курка. Чому б і ні? Це ж сон, так?
Чи є у вас удома сонячні панелі?
Безперечно. Звісно, є.
У цьому домі нічого не викидають.
Бо навіть відходи перетворюються на енергію.
Це безперервний цикл.
А ваші сусіди —
одні з найкращих кухарів країни,
вони днями готують вишукані страви
зі свіжих інгредієнтів, вирощених лише в межах
вашого дому та саду на даху.
У цьому сні
стільки їжі, що ваш дім став невеличким рестораном.
Лише кілька місць і ніяких відходів.
Уявляєте світ без відходів?
Сон скінчився. Прокидайтеся.
Відходи. Їх кількість необмежена,
щодня ми створюємо все більше і більше відходів.
Викидати на вітер можна все — від грошей до часу.
Але в цьому випадку мова про відходи природних ресурсів,
і ті, які лишаються у вигляді твердих побутових відходів,
або загальноприйнята назва — сміття.
Сміття, яке ми лишаємо, має кудись дітися.
Звалища заповнюються, а середньостатистичний американець
лишає за собою п'ять кілограмів сміття щодня.
Чому ж так? Що ми можемо змінити?
Ми знаємо про правило «Трьох П».
Поскорочувати, перевикористати й переробити.
Але чи ми йому слідуємо? Чи можемо краще?
Під час розмови з відомим автором, істориком і фермером Брюсом Паско
ми заговорили про відходи, коли він розповідав про свій досвід
праці з молодими студентами-аграріями на своїй фермі в Австралії.
На фермі дуже цікаво,
бо я вважаю себе екологом.
А всі вони молодші за мене. Вони серйозно ставляться до використання пластику
і його переробки. Я думав, що я в цьому мастак,
але мене щодня спиняли.
«А це що таке?»
І мені це подобається.
Це й ідентифікує різницю між нашими поколіннями.
-Їхнє покоління буде кращим. -Це неймовірно. Це справді…
Якщо дозволимо цим малим робити те, що вони мають, то світ стане кращим.
Цей факт дає надію.
Величезну надію. Треба змінити цю хрінь.
Це можливість для бізнесу.
-Так. -Щось змінити.
У нас в Мельбурні 20 років тому була найкраща вода у світі.
Але потім ми почали пити воду з пластикових пляшок.
А тепер ви йдете на зустріч, а там просто гори
пластику, у який наливають воду,
яку ми раніше пили з крана.
Прибуток не завжди приносить користь навколишньому середовищу.
Але багато компаній успішно змінюють старі методи
на більш екологічні.
Наша команда намагалася зменшити наш слід на планеті цього сезону,
ми зменшили кількість одноразового пластику та інших відходів.
У звичайний літній день
команда, як наша, може випити від 50 до 70 пляшок води,
і це жах, якщо це одноразові пластикові пляшки.
Позначка «AB».
Знайшли спосіб зменшити відходи,
використовуємо багаторазові пляшки з фільтрами.
У кожного своя пляшка, тож більше ніякого одноразового пластику.
Зробімо це!
Якщо зміни починаються з дому, то ось чудовий приклад цієї філософії.
Будівельник, художник Юст Беккер
спроєктував повністю автономний, безвідходний дім,
який став живою художньою інсталяцією в Мельбурні.
-Вітаю, Заку. -Привіт, друже. Як справи?
-Дуже приємно. -І мені.
-Як справи? -Як ти, друже?
Як справи? Уже хочу все побачити.
Хочу зараз попередити.
Перебування тут — це сенсорне перевантаження
в хорошому сенсі.
Перше, що бачиш, коли заходиш, — грибна кімната,
Невелика шафа, створена, щоб вирощувати різні їстівні гриби.
-Гриби ростуть. -Та ну!
Вони неймовірно швидко ростуть. Ці виростуть через два дні.
-Справді? -Два дні?
Так.
-Неймовірна конструкція. -Подруга знайшла ці в поході.
Це відомий австралійський гриб. Їжовик гребінчастий.
Неврологічний.
-Так. -Чудово.
Ми часто їх їмо. Чудово ростуть на кавовій гущі.
Ми викачуємо пару з душу. Коли миємося, збираємо,
а ще збираємо конденсат від гарячої води.
Створюєте мікроклімат, вигідний для…
Ну, я просто одержимий повітрям.
Хочу зробити так, щоб повітря було схоже на лісове.
У нас 250 різних видів рослин.
У цьому домі органічний інтер'єр.
Жодного клею чи токсинів. Усе натуральне.
Кажучи, що тут немає відходів, я маю на увазі, що Юст урахував усе.
Погляньте… Ззаду дуже класно.
Це біореактор, великий чорний шлунок.
-Клас. -Біореактор.
Кожен лишає кіло органічних відходів на день,
а це дорівнює годині горіння метану.
Наразі ми витрачаємо від семи до восьми мільярдів годин потенційної енергії щодня.
Але органічні відходи не можна закинути у смітник.
Так.
Я вирішив це відтворити, це вплине на екологію і на рослини.
Проясню, у цей мішок ідуть органічні людські відходи
й сюди веде сміттєпровід,
а він виробляє природний газ, який горітиме до чотирьох годин на день,
для приготування їжі та нагрівання води. Як вам таке?
Дивися. Риба.
Резервуар для риби.
-Це золоті баррамунді. -Гарні.
Ого!
-Гарна риба. -Чудова.
Ця компанія займається підтримкою світових мікросистем.
-Замість величезних рибних ферм… -Так.
…краще мати мільйон маленьких ферм.
Поживні речовини від цих риб дають поживні речовини нашим рослинам.
-Це замкнутий цикл. -Так.
Риби та рослини — частина базової аквапоніки.
Відходами риб живлять рослини
через постійний потік води. Це не просто будинок.
Окрім звичайного житла, будинок спроєктований, щоб вирощувати їжу
й бути автономним, екологічно чистим витвором мистецтва, придатним для життя.
Працює все на сонячних батареях.
Зроблено з найчисленнішого відходу у світі — соломи. Спресованої.
-Без клею. Ніяких хімікатів. -Так.
-Без синтетичних матеріалів. -Усе солома?
-Тепло і тиск. -Так. 60 тонн тиску при 60 градусах.
Це запарює вологу й скріплює панель докупи.
І спалити не можна. Вона не горить.
Усе запечатано натуральним вапном.
Будівельне сміття може складати до 30% відходів
на звалищах,
але Юст використовує біорозкладні матеріали, які можна переробити.
Отам за мідними трубами. Магнієва дошка, якою користувалися римляни.
-З оксиду магнію. -Так.
Це круто. Вогнестійка теж, так?
Вогнестійка від природи, стійка до цвілі.
Якщо будівлю знести, то лишаться природні матеріали.
Замкнутий цикл. Такий собі органічний ресторан.
Якщо матеріал не має сертифікату, що він виготовлений з деревини,
я його не візьму.
-Так. -Прекрасна деревина.
Мені вже все подобається. А це лише гараж.
Як Юст каже, для нього це — органічний ресторан,
а на даху знаходиться органічна ферма.
Якщо ми зможемо підняти продуктивність наших домівок та місць проживання,
то тиск на фермерів знизиться, ферми стануть природнішими,
можна садити знову, не збільшувати площу земель.
Треба розумно все використовувати.
Чотири чи п'ять мільйонів років ми вивчали систему харчування,
а останню сотню років від неї віддалялися.
-Так. -Усі ми прагнемо повернутися.
Усю вирощену їжу готують на кухні
партнери Юста та титуловані кухарі — Джо й Метт.
І одна помічниця — Лу.
Шеф-кухарі Джо й Метт живуть у будинку, готуючи свіжі
та корисні вечері для небагатьох клієнтів щовечора
у затишному домашньому ресторані.
Найкраще те, що це некомерційний заклад,
ціль якого — показати, що безвідходні страви дуже смачні.
Хочемо, щоб людям подобалася їжа з міста.
Скільки всього можна виростити там, де живеш?
Ось про це наш проєкт.
-Це дощова вода? -Так, фільтрована.
Ось так. Боули з цвіркунами.
Фалафель, але з нуту, вирощеного на даху.
Трави й овочі з саду, спеції. Процентів десять цвіркунів.
Отже, тут повно білка.
Ферментований чилі та гострий соус з коджі.
У мене без цвіркунів
-Без. -Клас.
-На смак, як цвіркуни? -Як кур…
-Привіт, Меґґі. -Вибач. Не смакує, як ти.
-Привіт, Меґґі. -Смачніше за тебе.
Так.
-Дуже смачно. Так. -Усе гаразд? Чудово.
І цвіркуни містять усі амінокислоти.
Вони харчуються їжею, яку ми не можемо використати.
Тож, якщо цукіні ростуть у поганих умовах чи зашвидко…
Мало не обісрала овочі.
Меґґі.
Вони ще й дуже смачні.
Знаю, що робили білковий порошок з цвіркунів.
-Дуже смачно. -Є навіть бари з цвіркунами.
Це ризотто з пророщеною зеленню.
Коли ми з Меттом лишаємося в домі Юста,
то він завжди готує ризотто. Беремо пюре з кеш'ю, шпинату й порею,
ще пророщені зерна й трохи олії з гарбузового насіння.
Прекрасно.
Ого.
-Неймовірно. -Дякую.
-Я в захваті. Не знав, що ми їстимемо. -Так.
Яка краса.
Кожен шматочок — натуральний, природний.
Усе просто. Ми нічого нового не винайшли. Так готували століттями.
Ми просто обіграли по-сучасному.
Якщо ми надихнемо людей взяти один, два концепти,
застосовувати їх у своєму житті — це перемога.
І коли вони почнуть це робити, то все вийде на новий рівень.
Хтось компост почне робити, хтось слідкуватиме за відходами.
І не помітиш, як життя стане екологічнішим.
А коли життя екологічне, то все смачніше. І це найголовніше.
Юст зробив неймовірне, це чудовий приклад зменшення відходів,
переробки та повторного використання.
Може, так не житимуть абсолютно всі,
але можна обрати кілька концептів,
аби життя в домі стало екологічнішим.
Я в захваті. Тут так весело й так цікаво.
Дякую за чудову їжу й за те, що прийняли нас удома,
показали чарівні, прості й прекрасні особливості вашого життя тут.
-Неймовірно. Ви молодці. -Дякуємо, що прийшли.
Невеличкий кіоск, затьмарений довколишніми хмарочосами,
привернув увагу команди через цей простий знак.
-Знімаємо. -Десята.
Так.
На превелике щастя, посеред площі Федерації Мельбурна
ми знайшли перший в Австралії вуглецево-нейтральний продовольчий стенд,
коли команда шукала обід.
Дарин захотів завести нового друга.
Так, ми там просто знімали,
і наша команда проходила повз.
-Чудово пахне. Запах неймовірний. -Так, смачна ліванська вулична їжа.
Так. Чому ти спроєктував усе саме так?
Я любив навколишнє середовище, екологію. Усе працює на сонячній батареї.
У нас є генератор, але він працює на так званому «В100» —
біодизелі. Він екологічно чистий.
Позаду у нас вдосконалена система подвійної фільтрації дощової води,
фільтрує її перед використанням.
Помітив, що біля страв пишете про компенсацію викидів вуглекислого газу.
-Замість калорій бачиш… -Так, це теж новизна.
Ми пішли ще далі
й вирішили розповісти клієнту, скільки вуглецю не потрапляє
у повітря, коли він їсть тут.
Усе круто, але в Дарина є два питання:
«Чи є щось для веганів?» І: «Яке це все на смак?»
Ми приготуємо веганський сир з овочами й затаром.
-Ось. Тримай. -Ага. Так!
-Зазвичай не так швидко. -Так швидко.
У середземноморській кухні є дуже смачні
й ситні веганські страви, і ця страва не виняток.
І все готують без викидів вуглецю в повітря.
Чудово бачити, що такі компанії розвиваються
і представляють смачні способи зменшення відходів.
Неймовірно смачно.
Чуваче.
Я в захваті.
-Радий, що тобі подобається. -Молодці! Чудово.
В Австралії є дуже багато чого,
що може уособлювати різні світові концепти
та екологічні проблеми,
від проблем корінного населення до ось таких кіосків…
-Так. -А це що таке?
Система попереджує про…
-Так. -З'їзд зі смуги.
-Це автоматична цензура. -Ага.
Коли йому не подобається те, що ми говоримо…
Цензура в реальному часі.
Точно.
Що за чорт?
Щороку у світі викидають 1,3 мільярда тонн їжі придатної до вживання.
Нею можна прогодувати три мільярди людей.
Місцева некомерційна компанія «Озхарвест» це змінює,
яблучко за яблучком.
Привіт, як справи?
-Рада знайомству. Ронні. -І я радий.
-Привіт. -Знаєте про порятунок хворих тварин.
«Озхарвест» працює так само, але з їжею.
Щоб показати вам приклад того, що ми робимо,
ось це продукти, які щойно зібрали.
Вони працюють по всій Австралії,
але ми в Сіднеї, щоб засновниця показала принцип роботи.
Цим нагодують голодних сьогодні чи завтра.
Усі фрукти, які ми бачимо, були раніше свіжими,
але клієнти в продуктових перебирали,
шукаючи ідеальний продукт, а все інше побилося чи підгнило так,
що стало непрезентабельним, і продавець мав лиш один вихід — викинути.
То що це? Перець з плямками?
-Може, є невеликі плямки. -Але більше нічого.
-Нічого. -Прекрасні продукти.
Ми такі примхливі.
Якби ми його купили, то він би не опинився у смітнику.
Тоді Ронні й «Озхарвест» працюють,
аби врятувати цю їстівну та смачну їжу,
урятувати цей цінний товар
і переконатися, що він піде тим, кому потрібен.
Гадаю, вам варто поїхати на фургоні, бо тоді зрозумієте
й побачите, що саме ми збираємо.
Наша робота — зібрати їжу, щоб вона не потрапила на звалище.
Один із 65 фургонів-холодильників, що збирають їжу від роздрібних торговців.
І водій-рятувальник «Озхарвесту» Джек
мило погодився взяти нас з собою на щоденний виїзд.
Їдемо до нашого національного супермаркету «Вулвортс».
Скорочено «Вуліс».
Водії мають оцінити їжу, поставити собі питання:
«Чи можна це їсти?»
Їжу викидають ще на фермах, бо, наприклад, в апельсинів не та форма.
Щодня ми рятували приблизно
по 50 кілограмів фруктів і овочів з кожного магазину.
-Це розумно. -Саме так.
Чому не віддати комусь їжу,
яку хтось викинув, тому, хто голодний?
-Так. -Кому вона потрібна.
Ми прибули до найближчого продуктового, який віддає фрукти-зомбі
поки вони не згнили.
Менеджер Саймон представляє лише один з тисяч магазинів,
які беруть участь у цій програмі.
-Є там щось? -Звісно, гарні продукти. Принесу.
-Ходімо. -Подивимося.
-Ого. -Гаразд.
-І ще в холодильнику є. -Клас.
Це — величезний внесок магазину,
а ще сьогоднішні гантелі для Дарина.
-То це мені. -Так, тобі.
Усе. Зазвичай фруктів і овочів більше, бо вони швидко псуються.
-Нумо. -То на яблуці лиш плямка.
Так, банани трохи плямисті.
-Ось такі. -Плямисті? Та це ж стиглі!
-Як завантажувати? -Двері відчинені.
-Заку, працюй. -Ага.
-Іти назад? -Так. Клади туди.
Ось так. Я підсуну.
Робота в команді дає бажані результати.
-«Тетріс». -Дивіться. Неймовірно.
А зелень яка, капуста.
Боже.
-Молодець, майстер «Тетрісу». -Украдеш мою роботу.
-Найлегша гра в «Тетріс». -Проявив себе.
-Було дуже весело. Круто. -Браво.
-Гаразд. -Дякую. Чудово, друже.
Я в захваті. Так круто. Чудова робота.
-Неймовірно. -Так.
-До зустрічі. -Так. Поїхали.
Уся їжа потрапляє на цю кухню,
де з неї швидко готують страви.
Це Трев.
Штатний шеф-кухар і його команда
готують найкращі страви з їжі, яку тут рятують.
Система «Озхарвесту» працює так добре, що виникає питання…
Чому вона не спрацювала в Штатах?
У Штатах є прекрасні програми,
у Бон Джові є одна чудова.
Якщо ти його знаєш, це круто. Познайом нас.
-Бон Джові… -Можу подзвонити.
Привіт, ґуґл. Можеш подзвонити Джону Бон Джові?
Вибачте. Збігу в контактах не знайдено.
-Певно, немає у списку. -Ага.
Є спецпрограма, щоб навчити молодь життєвим навичкам,
таким як кулінарія та консервація. Готові страви потім роздають.
Наразі «Озхарвест» доставив майже 29 з половиною мільйонів страв для нужденних.
Але ця некомерційна організація не зробила б це без щедрих пожертв їжі,
грошей і часу від громади.
Неймовірно, шефе.
Важко повірити, що цю їжу мали викинути.
Це ще раз доводить, що на нашій планеті їжі вдосталь.
Нею не вміють розпоряджатися.
Ви неймовірні. Дякую вам. Це чудовий досвід.
-Для мене. Дуже круто. -Це повчально, весело й смачно.
«Озхарвест» — молодці.
Відходи погано впливають на землю, повітря й воду.
За оцінками, близько 14 з половиною тонн пластику
потрапляє в океани по всьому світу щороку.
Сміття та інші токсичні речовини в океані
знижують рівень кисню, руйнують середовища існування.
Загальний вплив може бути смертельним для всіх мешканців.
Треба відплисти. Велика котушка.
-Розберемося на березі. -Так.
Ми прокатаємося на човні біля берега,
аби на власні очі побачити
ту красу океану, яку ми маємо зберегти.
Гаразд. Пливемо в зону відпочинку маленьких дельфінів,
збираємося і запливаємо.
Ми в човні з реактивною тягою.
Тож гвинти не поранять морських жителів.
Дивися, Заку.
Боже.
Це дикі дельфіни,
їх ніколи не годували. Це добре. Треба, щоб вони такими й лишалися.
Так. Дуже добре.
Що робити, щоб вони не вкусили? Є спосіб?
-Треба бути спокійним у воді. -Спокійним?
-Так. -Гаразд. Клас.
-Ще ті люті звірі, так? -Ти глянь.
Оце так.
Гаразд. Зробімо це.
Тут є акули?
-Не згадуйте про це. -Іноді.
Так, у нас є чудовий спосіб перевірити. Де наш ополоник? Тест на акул.
Це перевірений метод.
Ось ополоник. Набраєш води.
-Перемішуєш пальцем. -Так.
Зазвичай мізинцем. Куштуєш.
Якщо солоний…
-Акули є. -…акули є.
Ясно.
Сподіваюся, сьогодні не буде акул.
Благаю.
Швидко й тихо. У воді сильно не бризкайтеся.
-Обережно сковзайте. -Бути, як дельфін.
-Сковзати? -Так.
Є щось первинне у зв'язку з океаном. Я відчуваю це на пляжі під час серфінгу,
а особливо сьогодні, коли плаваю з цими чудовими істотами,
розуміючи, що це теж їхній дім.
Вони тут!
Вони так близько!
Дякую за заплив. Дуже старатимуся не смітити.
Недалеко від Сіднея є торговельна точка
й поштовий склад «Флора й фауна».
Концепція проста, фірма використовує все, аби робити добро.
Ми зустрінемо засновницю
і дізнаємося, як компанія зробила хороший бізнес, роблячи добро.
Але спершу ми з Дарином подужаємо ці двері.
-Чудово тягнеш. -Боже, надіюся, вона цього не бачила.
-Привіт, як справи? -Привіт. Приємно.
-Дарин. -Джулі.
-Привіт, Джулі. Зак. -Привіт. Джулі.
-Як справи? -Вітаю. Дуже добре.
Чули, що ви робите багато хорошого, і все екологічно.
Дякую. Намагаємося зробити світ трохи кращим по-своєму.
Наша компанія має певну мету.
Мені так здається. У нас чудові веганські товари, не тестуються на тваринах.
-Веганські, не тестуються. -Саме так.
І без інгредієнтів тваринного походження. Так. Це в нас з самого відкриття.
І лише оце…
-Так. -…потребує багато праці.
-Багато досліджень. Вивчень. -Так.
Я вірю, що бізнес може бути успішним
і мати певну ціль
Ці фактори не треба розділяти,
вони можуть і мають іти пліч-о-пліч.
Я радий бачити, як ви з цим справляєтеся…
-Ага. -Які твої улюблені продукти?
-Ми тут застрягнемо. -Ага.
-Миленько. -Користувалися твердим шампунем?
Так.
Чудовий бренд «Ківі» з Нової Зеландії,
у них усе в плитках, а пакування біорозкладне.
Більшість шампунів і кондиціонерів на водній основі.
-По суті, круговорот води. -Понюхай.
Вони класні. Це концентрат спрею для кухонних поверхонь.
Береш, ламаєш і кладеш у миску,
тоді заливаєш окропом, і стається магія.
-Таке я бачив. презервативи. -Ого
-Отакої. -Упізнав коробку.
-«Джонніс». -Так.
«Джонніс», веганські. Не думаєш…
Не знав, що є критерії для… Забудьте.
-Я тут сам собі яму рию. -Так, риєш.
Продовжимо. Кожен продукт, що вони продають, зменшує кількість відходів,
покращує стан навколишнього середовища
та забезпечує справедливі зарплати й умови праці.
Тут ми переробляємо все.
Ми сказали всім клієнтам
відправляти нам свої старі пляшки, і ми їх переробимо.
За це ми їх заохочуємо.
За кожну коробку даємо десять доларів, які можна витратити в нас.
-Клас. -Дуже круто.
Треба цим займатися, а ще покращувати пакування,
заповнювати продукцію знову.
Заповнювати ємкості, які вже є.
Насправді люди розумні. Ми все можемо змінити.
Усі знають про переробку.
Кидаємо те, що підлягає переробці, у спеціальну урну й усе.
Ми внесли свій внесок, тепер велика машина переробить сміття в новий продукт.
Так! Переробка!
Милий.
Ти все дуже класно розповів, але не все так просто.
Ти про що?
Зі склом, алюмінієм, папером та картоном
усе досить просто.
Але з пластиком все складніше.
Більшість міст здатні переробляти пластик лише з цифрами один чи два.
Усе, де цифри від трьох до семи,
треба везти у спеціальні установи.
Бо якщо викинути їх у кошик удома,
їх просто спалять або вивезуть на звалище.
Поліетиленову плівку, м'які контейнери, пакети для хімчистки й таке, як я,
зазвичай відкидають, бо ми пошкоджуємо машини.
Нам що робити?
Зробити маленький крок для себе, але великий для світу.
У роздрібних магазинах є спеціальні урни для пластикових обгорток,
«Нейчер Веллі» розробила першу обгортку
для батончиків, яку переробляють. Урни вивозять у спецзаклади,
що переробляють тонкі пластики, пакети, бульбашкову плівку
й милі обгортки від «Нейчер Веллі», як я.
Так нас зможуть переробити
перетворити на нову продукцію для вжитку.
-Це чудово. -Авжеж.
-Куди він подівся? -Не хвилюйся. Я повернуся!
У нас чудова команда, яка пакує замовлення.
Пакування завжди без пластику.
-Звісно. -Так.
Підрахували, що заощадили близько 30 тонн пакування.
Тридцять тонн.
Це приблизно п'ять дорослих слонів.
Пожежна машина середнього розміру.
Близько 8 600 курей.
Це майже 600 000 хом'яків.
Ви зрозуміли. Суттєво зменшують відходи.
…щось типу скла. Просто загортаєш.
-Таке я вже бачив. -Ага.
На кожній коробці пишуть натхненну записку.
Ми написали більше пів мільйона.
-Неймовірно. -Цілу купу.
Створили ініціативу, аби допомогти іншим продавцям використовувати краще пакування.
Ми просто перелічили всі матеріали на сайті й написали:
«Це використаєте».
-Люди поступово використовують? -Так.
Ми про це й усім брендам, які ми продаємо, сказали.
«Не шліть нам пластикове пакування».
Ми зараз дуже ретельно все обираємо.
Коли ми шукаємо продукцію,
то думаємо: «Як упакують, коли слатимуть нам?»
Круто.
Ми завжди думаємо: «Як можна покращитися?»
Хочете спакувати посилки, написати записки?
-Звісно. Так. -Авжеж.
Тоді уперед. Дістанемо вам кілька коробок.
Гаразд. Зак уже почав. Ось так.
Що робити з квадратиками? Згинати…
Усередину засунь. Засовуй.
-Ти зможеш. -Так. Чудово.
Ти зможеш.
Я впораюся.
Саме так. Я не можу скласти коробку.
-Я безнадійний. -Так. Ти впораєшся.
Гаразд. Тож мусиш працювати… Замовкни, Дарине…
Майже склав.
-Це все? -Ні.
Ще ні? Оце треба всередину.
Він розгадав загадку.
На мене тиснуть.
Знаю, що напишу. «Вибач, що коробка пом'ята
в п'яти різних місцях».
-Так! -Так!
Дякую. Три години минуло.
Якщо натиснути на педаль
-Так. Ось. -Це сюди покладемо.
Ідеально. Чудово.
Напиши записку, яку хочеш.
Ти відкрив коробку кохання Пандори. Зак Ефрон.
-Не можу прочитати. -Мило.
Чудово. Ось так. Тоді закриваємо.
-Закриваємо. -І відправляємо.
Це наш магазин.
-У вас тут усе є. -Так.
Тут близько тисячі продуктів, але, звісно, ми можемо принести зі складу.
Хочу все звідси.
У нас усе, що стосується краси й здоров'я, але тепер є товари для тварин.
Собаки можуть їсти рослинні ласощі.
Так. Хочу затаритися.
-Хочеш… -Так, із задоволенням.
Ти глянь. Малиновий, з чорним шоколадом.
Їх робить Браян, йому 80, він гончар з Квінсленду. Робить ці керамічні чашки.
Це сухий шампунь. Так. Теж класний.
Так. Чудово впорався.
Усе взяли?
Дякую, що прийняла й показала все. Це неймовірно.
-Приємно. -Люди будуть вражені.
Чекаю будь-коли. Особливо пакувати коробки.
-Так, звісно. -Яка ж вона добра.
Що найбільше сподобалося в «Флорі й Фауні»?
Я вже чекаю, як магазин стане дуже відомим. У них чудова мета.
Усе так, як має бути, і те, що магазин новий…
Це нетипова структура бізнесу. А мала б бути.
Але ти ж знаєш, що можеш по-різному обирати…
-Так. -…у житті.
І цей вибір здоровий, чистий і комфортний.
Будь-коли, повсякчас.
У невеликому міжміському районі Сіднея є невелика вітрина
з кольоровим знаком, якому й опис не потрібен.
Крутий знак.
-Гадаю, це м'ясний магазин. -Певно.
Це «Рибна лавка», тут можна купити те, що є на вивісці.
-Шефе! Як справи? -Привіт, як справи?
Бо ціль шефа Джоша Ніланда —
не викинути частини риби, якими часто нехтують, а зробити з них щось цікаве,
звісно, зменшуючи при цьому відходи.
Ось так у нас риба викладена, вважаю, що це показник
нового типу рибної крамниці.
Тож ми розкладаємо все, щоб покупець одразу бачив це,
а не стоси риби.
Ми показуємо: «Тут краще з кращого».
А коли ви купуватимете рибу,
то ми витягнемо рибу з холодильної кімнати
й наріжемо так, як хочете ви.
-Поглянь. -Неймовірно.
Звісно, цей рибний магазин
суперечить усім веганським поглядам Дарина.
Проте він вирішив перетерпіти дискомфорт,
щоб побачити, чим вони тут займаються,
і як це сприяє зменшенню відходів.
Це не основна ваша кухня.
Титулований ресторан морепродуктів кухаря «Сент-Пітер»
лиш через кілька дверей.
Тепер усі кажуть: «Я хочу очне яблуко.
А я печінку. А я хочу з'їсти витриману, суху рибу».
Рибні нутрощі стали більшими делікатесами, ніж філе.
Ми з дружиною Джулі вирішили відкрити бізнес тут.
Культури з усього світу, з Близького Сходу, усієї Азії,
що їдять рибину чи тварину повністю,
будують це уявлення лиш на тому, що їм використати всі частини тварини.
І скільки риби викидають…
-Десь 55 відсотків. -То 55.
-Справді? -Це круглі види риб.
Це приголомшлива статистика.
Якщо майже половина риби, яку ми ловимо, іде у смітник…
Так.
…а ми її не використовуємо, то це просто жах.
Тому ми з Джулі спроєктували магазин так,
щоб риба була одразу перед очима.
Свіжа. Щойно виловлена.
Торгувати — це продавати товари, представляти їх.
Продавати м'ясо — це надавати йому цінність.
Цим ми й займаємося. На те ми й «Рибна лавка».
-Дістати рибу? -Так. З радістю гляну.
Неймовірно.
То це синьоока тревала.
-Гляньте на неї. -Учора в Сіднеї вдень зловили.
Я маю здобути максимальну користь з неї.
Коли я випотрошую рибу, то використовую верхівку ножа,
бо якщо запхнути ніж до кінця, то це буде дуже швидко,
і так ти розріжеш усе, що можна було б використати.
Серце морського окуня.
Ти глянь.
Дуже крихітне.
Гаразд. Це — зябра.
Виймаючи їх цілком, ми отримуємо можливість
усе відсортувати, щоб використати повністю.
Я готую з 15 років.
Я працював у багатьох рибних ресторанах,
спостерігав за тим, скільки риби викидали, це змусило мене подумати,
що те, що викинули, теж грошей варте.
Кожну частину риби
не лише треба поважати й використовувати,
а не забувати й викидати у смітник,
а й використовувати на благо бізнесу.
Це печінка.
Дуже смачна смажена на тості з листям петрушки.
Неймовірний смак.
Смачніше за фуа-гру, качину печінку.
Це неймовірно.
Це шлунок риби. Ми ретельно його чистимо,
засолюємо на ніч, а потім готуємо на пару.
Ріжемо кільцями. Кришимо й смажимо у фритюрі.
Це з очей жовтоперого тунця.
Виймаємо очі, тоді перебиваємо їх у блендері.
Там, певно, чотири чи п'ять штук.
Збиваємо у блендері, додаємо крохмаль тапіоки, схоже на крекер з креветки.
-Це страва з ресторану? Я скуштую? -Їж.
Риб'ячі очі.
-Боже. -Крекер з очного яблука.
Дуже смачно.
Саме з цього…
-Так освіжає. -…усе почалося,
Якщо говорити про цю рибину, то скільки відсотків піде у смітник?
З цієї рибини відсотків 12.
Тобто скорочення відходів майже на 80%. Навіть Дарину має сподобатися.
Неймовірно. Перспектива чудова.
Слід зауважити, що зараз риболовля —
дуже неекологічна галузь, вона завдає шкоди планеті.
Використовувати більшу частину риби круто, але вилов риби в океанах досі надмірний.
Це жовтоперий тунець.
Ми можемо її нарізати на стейки й продати…
Ось цей шматочок відрізаємо. З кісток можна зробити соус,
і нарізаємо усім відомі, традиційні стейки з тунця.
Оця частина біля хвоста, тут повно сухожиль.
Цю жилясту частину мелемо на фарш
і робимо котлету для чизбургера.
-Це тобі. -Справді?
Це подвійний чизбургер з жовтоперого тунця з беконом з риби-меча.
-Пахне класно. -Ще мариновані огірки й гірчиця.
Боже мій.
Входить у трійку найкращих бургерів, які я їв за все життя.
Дивно, що таку смачну страву приготували з того, що зазвичай викидають.
-Не віриться, що це риба. -Чудова реклама.
Так.
-Бургер такий жирний, смачний. -Так.
І зроблений з частини риби, яку мали б викинути.
Хоча, звісно, усі частини риби біорозкладні,
але якби всі максимально використовували рибини, то надмірного вилову не було б.
Ви маєте спробувати. Розріжте й скуштуйте.
Так, розріжте.
Гадаю, це найкращий бургер у моєму житті. Смачніше за м'ясо.
Використовуючи всю рибу, вони максимізують прибуток,
знову доводячи, що екологічність може бути прибутковою.
Я сильно на вас, хлопці, не вплинув зі своєю веганською точкою зору.
Але вони так їдять, наче все життя голодні були.
-Таким щасливими їх не бачив. -Що…
Вибач, Дарине. Поки ніхто веганом не стане.
-Очевидно… -Майк навіть… Не відривається.
Лише так, на секундочку. Такий…
Ага. Так.
Якщо ви коли-небудь замислювалися, що робить виконавчий продюсер, то ось.
-Огірки теж смачні. -Дуже. Неймовірно смачно.
Ми можемо приймати різні рішення: чи то зменшення кількості пластику,
чи створення компосту,
чи перехід на гібридне авто чи електрокар.
Будь-яка дрібниця може щось змінити.
Команда — це наша сім'я.
Якщо команда розуміє…
Відчуває.
…відчуває і прагне змін,
то це — найголовніше.
Це найголовніше в таких змінах. Усе починається з малого.
Вони докладають зусиль.
І стають популярними.
Вони створюють.
Раптом старі методи здаються застарілими. Ти майже забуваєш, як же було раніше.
Бо нові методи вдосконалюються.
Чи здатні ми змінити майбутнє на краще?
Чи ставитимемося до планети як до нескінченного запасу природних ресурсів
і бездонної ями для нашого сміття?
Якщо так станеться, то все піде на марне.
Команда визнає традиційних власників земель Австралії.
Шана їм, вони бережуть спогади, культуру, надії аборигенів.
Переклад субтитрів: Юрій Пасічник