SERIÁL NETFLIX
Život je jízda.
- Tak jak na to? Tohle je moje spojka? - Jo.
Je plný nečekaných…
Paráda!
…hrbolů.
Některé jsou dobré, jiné špatné.
A i když nemůžete ovlivnit, co se stane,
můžete ovlivnit, jak se s tím vypořádáte.
Protože právě v těchto vypjatých chvílích se ukazuje náš pravý charakter.
Tentokrát se podíváme zblízka, ale ne příliš zblízka,
na viditelný dopad procesu hoření.
Měli jsme tady zvířata se spálenými končetinami.
V nejhorším případě může být ničivá síla ohně zničující a smrtící.
Tady stál náš dům.
Ale při správném řízení a kontrole je to jeden z největších objevů lidstva.
Náš příběh o ohni začíná u pobřeží Jižní Austrálie,
odkud se rychlou plavbou lodí dostaneme do cíle.
Na pevninu o ploše 4400 čtverečních kilometrů zvanou Klokaní ostrov.
VÍTEJTE
V prosinci roku 2019 zažehly blesky během nejteplejšího a nejsuššího období roku
největší požáry buše v historii ostrova.
Zničehonic shořelo 46 % území Klokaního ostrova.
Matka příroda pracuje bez svědomí
a rozmanitá populace divokých zvířat na tomto ostrově
byla zdecimována kouřem a plameny. Sam a Dana Mitchellovi
jsou majitelé a provozovatelé Kangaroo Island Wildlife Park. Tváří v tvář požárům
se tito dva spolu se svými zaměstnanci a místními okamžitě stali hrdiny,
když se pustili do záchrany všech vysídlených nebo zraněných zvířat.
Od prvního požáru uběhly dva měsíce. Od té doby jsme zachránili téměř 600 zvířat.
Z toho asi 95 % koalů.
Sam nás vzal na projížďku jejich záchranným vozem,
abychom pochopili, jak rozsáhlé škody požár na pozemku napáchal.
Jak vidíte, tohle všechno očividně shořelo.
- To je novej porost? - Jo.
Požáry nepřežilo nic, co nebylo domorodýho,
ale australská buš se s tím umí vypořádat.
Jo, je na to dělaná.
Jo, tohle byl pořádnej požár.
Ty jo.
Každým směrem je spálená země. Jenom za náma je kousek, co není.
Ježíši.
Je fakt těžký vysvětlit, jak rychle se to pohybovalo. Vidíte spálený oblasti,
ale tohle je 100 kilometrů na západ, a to celé shořelo přes noc.
Musíte se ptát, jak rychle se ten požár šířil.
Bylo těžký cokoli vidět, když se k vám valil kouř a popel.
I s brýlema vás pálily oči.
Od požárů už uběhla jedna zima, takže výběh zezelenal.
Každej kousek trávy… Všechno bylo černý. Všude byl černej popel.
Na zemi nebyla vidět rudá, jenom popel.
Muselo to být tak spálený, že nevěříš, že se to vzpamatuje.
Přesně tak. Šli jsme sem zkontrolovat mrtvolu zvířete.
Převrátili jsme ji a neviděli jsme žádný mouchy ani mravence.
Trpělo naprosto všechno.
Bude trvat hodně let, než se sem nějaký zvířata vrátí.
Dokonce i po roce je tady ještě spousta práce.
Škody a zkáza sahají, kam až oko dohlédne, a to všemi směry.
Po záchraně přeživších zvířat
následovalo jejich převezení do rehabilitačního centra.
Po roce žije v našem parku pořád zhruba 20 koalů z vypálený buše.
- Bylo jich tady přes 600, že jo? 650. - Jo, přes 650.
- Fakt? - Jo. Už jsme jich vypustili asi 250.
Ale zbytek to bohužel nepřežil.
- Takže jenom 250 z těch 600… - Jo.
Tohle nebylo záchranný centrum, Původně to byla turistická destinace.
Každej rok jsme zachránili a rehabilitovali pár koalů a klokanů.
Když udeřily požáry, za pouhý dva měsíce to vzrostlo z několika ročně na 600.
Jejich populace tady vzkvétala. Odhadovalo se, že jich bylo 50 až 60 000.
Teď zbývá někde mezi pěti až 10 000 koalů. Přišli jsme asi o 80 % této populace.
Božínku.
- Šílený. - A klokani a plazi…
Ze všech druhů jsme nejčastěji viděli koaly,
protože jako jediní nedokázali uprchnout.
Ještěrky a hadi se můžou schovat někam pod zem.
Ptáci můžou odletět, klokani mají šanci odskákat.
Zatímco koalové žijí na vrcholcích vysokých stromů.
Vidí, jak se blíží oheň, ale nemůžou slézt a nejsou tak rychlí.
Prvních pár týdnů bylo asi nejtěžších, protože jsme tady měli zvířata
- se spálenými končetinami. - Ježíši.
Dva týdny po požárech jsme našli klokany, co měli místo končetin pahýly,
a pořád krmili svoje mláďata.
To je úžasný. Stali se z vás hrdinové.
- Jo. - Jo, měli jsme napilno.
Chceme vás s někým seznámit. Tohle je Mickey.
Mickey je jednou z našich ošetřovatelek zvířat.
- Na rameni nese Perličku. - Panebože.
Perličku jsme zachránili při požárech buše. Moc ráda se mazlí.
Nejspíš je jedna z posledních… Klidně si ji pohlaďte.
Pohladím!
Ze všech koalích mláďat byla jednou z nejpopálenějších.
- Přímo tady. Vidím to. - Všechny čtyři tlapky a přes uši.
Mickey se mnou během požárů udělala hodně práce.
Starala se o mláďata, krmila je z láhve a podobně.
Perlička je rozhodně jednou z našich speciálních holčiček.
Kdo je tady hodnej koala? No ty.
Jo!
Vezmu Perličku dovnitř. Nejsou moc rádi na sluníčku.
Jo? Pořád chce být v chládku?
Půjdeme dovnitř a můžete Perličku pozdravit tam.
- Ahoj, zlatíčko. - Co vy na to?
- Jsou fakt bezvadný. - Jo.
- Půjdeme dovnitř, kde není tak horko. - Bude mít tak pět kilo?
- Zhruba. - Necelých pět.
- A samci váží až 15? - Jo. Máme tu jednoho velkýho.
Ukážu vám ho. Má sice jenom 11 kilo, ale je to působivej hromotluk.
Páni.
Bacha, kam šlapete. Pobíhají tady malí klokánci.
- „Působivej hromotluk“ jako ty. - Díky.
Na tuhle chvíli jsme čekali.
Jsme v Austrálii na Klokaním ostrově, abychom viděli klokany.
Tady uvnitř se odehrává veškerá rehabilitace.
- Bože můj. - No ty jo.
- Ahojky. Nevěděl jsem, že si leháte. - Můžu jít k nim?
Jo, rozhodně. Sam pro ně má mléko.
- Nikdy jsem vás neviděl ležet. - Ahojky.
Ahoj, kamaráde!
- Tuhle holčičku máme od včerejška. Není… - Ahoj, broučku.
Není na tom zrovna dobře.
- A za náma je maličká Grace. - Ahoj, zlatíčko.
Překrásná holčička. Je dost dobrodružná. Jestli chceš, pořádně tím zatřes.
To je pro toho menšího klokánka za tebou.
- A tohle pro toho většího. - Tady máš.
- Ahoj, zlatíčko. - Jsou trochu rozrušený.
„Vím, že má moji láhev někdo jinej.“
Jako před někým mávat mrkví. Pojď sem, neboj.
Obě holčičky tady máme z dopravních nehod. Obě maminky byly zabité na silnicích.
Ale když je někdo srazí, mláďátko ve vaku je dost dobře chráněno.
- Má dokonalou rovnováhu. Podvádíš ocasem. - Slyším, jak to tráví.
- Jak to pije? - Její žaludek.
Všem mláďatům koalů a klokanů tady říkají „joey“.
Vlastně tak říkají všem mláďatům vačnatců.
Tyhle holky si půjdou znovu zdřímnout. Drž to a sama ti tam vklouzne.
Jerry už leží, může si to rozmyslet. Jenom to držte otevřené a vklouznou tam.
- Půjdou si lehnout a pověsíme je za nás. - Půjdeš dovnitř?
- Tak pojď. - Možná. Ne.
Tahle malá… Bude si myslet, že to je…
- A je to. - …vak?
Je to vlastně umělý vak. Aby si myslely, že jsou v mámině vaku.
Musíte je trochu otočit. Jo.
Podívej, co mám. Taky tam chce jít.
- Už je připravená. - Chceš jít dovnitř?
Ne. Asi ne.
Odmítnut.
- Divoká zvířata. - Jo.
To je zážitek.
Darin je zkrátka zaříkávač mláďat.
K požárům bude docházet dál. Nejde o to plánovat nečekané události,
ale plánovat nevyhnutelné. A kvůli změně klimatu
jsou požáry každé léto větší a šíří se rychleji.
Sam, Dana a další lidé v této oblasti prosazují lepší infrastrukturu,
která v budoucnu pomůže.
Většina zachráněných zvířat jsou koalové a klokani.
Protože jsou roztomilí a mazliví, lidé mají větší motivaci je zachránit.
Z charitativních darů se však pomáhá všem tvorům, které jsou zde schopni zachránit
- a rehabilitovat. Včetně tohoto chlapíka. - Yordi.
Ahoj Zacu, těší mě.
- Jak se máš? Darin. - Darine, těší mě.
- Super. - Jsou jí asi tři roky. Je ještě miminko.
- Ty brďo. - Kolik plazů jste tady měli?
V Austrálii se odjakživa hospodaří s ohněm. Aboridžinci používali
k obhospodařování této země oheň. Některé rostliny jsou ohnivzdorné.
Bez ohně nekvetou ani nevysemení. Tahle zvířata vyrůstala s ohněm.
Některá zvířata, jako luňák hnědý, používají oheň ve svůj prospěch.
Když luňák vidí kouř, rychle tam přiletí. Ví, že tam jsou uvařené ještěrky a hadi.
Nemusí lovit. Jenom si užije grilovačku.
- Panečku. - Ty jo.
Páni.
Připravený na můj detail? Mrkej na to. Podívej se na svůj odraz.
- Tento týden nikoho nekousl, takže… - Jo.
- To bylo suprový. - Paráda, kámo.
- Frajer. - Díky, to bylo úžasný.
- Moc ti děkuju. - Pokrevní přísaha.
Jakkoli je srdcervoucí vidět následky škod způsobených požárem,
je povzbuzující, jak se komunita spojila, aby velkou část divoké přírody zachránila.
Víte, jak poznat rozdíl mezi samcem a samicí klokana? Samice mají vak.
No ty jo! Nejsem odborník, ale tohle bude samec.
Černé léto je název pro období požárů v australské buši v letech 2019 až 2020.
Stovky požárů spálily 46 milionů akrů půdy.
To je 20 % australských lesů a k tomu tisíce budov a domů.
Jednalo se o nejničivější sezónu požárů v historii země,
která si vyžádala škody v odhadované výši 103 miliard dolarů.
Setkáme se s rodinou, která přišla o domov, zemědělskou půdu a dobytek.
Všechno lehlo popelem.
Ale navzdory ztrátám, které Tom a Stephanie Wurstovi pocítili,
pro nás mají poselství naděje a pozitivity. Pomalu obnovují své životy
a chtějí lepší budoucnost pro své tři děti.
- Ahoj, Steph. Těší mě. - Tady stál náš dům.
Tady.
Byl postaven v padesátých letech, takže byl asi 70 let starý.
A právě jsme dokončili jeho renovaci, takže…
- To ne. - Právě jste… Vážně?
- Jo. - Vypadal, jak jsme chtěli.
Požár začal třetího ledna.
Vůbec jsme nečekali, že se dostane tak daleko.
Ale myslím, že to byla moje čtvrtá evakuace,
takže jsem si asi nezabalila tolik, kolik jsem měla.
- Zákon schválnosti. - Jo.
Prostě… Co je důležitý? Vaše děti a pár věcí.
Přesně tak. Koneckonců, pokud jsou lidi v bezpečí, pak…
- Jo. - O to mi jde především.
Nevím, jestli to víte,
ale sdílím s vámi vaše utrpení a výzvy.
Na konci naší první řady jsem přišel o všechno. Je těžký se s tím vypořádat.
Zpočátku to bylo šokující. Na celém pozemku nezůstala jediná věc z naší farmy.
Zmizelo všechno nářadí. Nezbylo tady ani kladivo. Vůbec nic.
Nejtěžší pro mě byla hospodářská zvířata. Přišli jsme o spoustu zvířat.
Myslím, že až 60 000 kusů dobytka uhořelo.
- 60 000? Panebože. - Ježíši.
Podle mě jich bylo ještě víc. Ale vidět zvířata, jak trpí,
a muset se vypořádat i s tím…
Ale místní komunita byla úžasná. Ta pomoc, kterou nám poskytli
v těch prvních dnech, to bylo neuvěřitelné. Ohromilo nás to.
Říkám si: „Můžeme to všem lidem na světě někdy vůbec splatit?“
Lidé z celého světa pro nás udělali tolik.
Někdy mi přišlo, jako by nás všichni z komunity objímali vřelým objetím.
Komunita Tomovi a Stephanie nesmírně pomohla,
když se pomalu stavěli na vlastní nohy.
Stephanie se brzy stala hlasem majitelů půdy, kteří utrpěli podobné ztráty.
Dokonce svědčila před australským senátním výborem, kde prosazovala používání
domorodých postupů při využívání požárů a další ochranu divoké přírody.
Byla to logistická noční můra, protože všichni přišli při požárech
o většinu svého vybavení na sázení. Neměli jsme tady moc nástrojů,
co by nám pomohly.
Co dobytek? Podařilo se vám nějaký zachránit?
Jo, pravděpodobně jsme přišli o víc než polovinu dobytka.
Někteří naštěstí našli krytá místa a zachránili se.
Ale zvládnout je potom bylo nesmírně těžké,
protože všechny ploty byly spálený, takže zvířata si dělala, co chtěla.
Největší problém byl, že jsme neměli krmivo.
Žádná pastva ani seno. Přišli jsme o úrodu, seno, o všechno.
Zbytek dobytka jsme neměli jak nakrmit.
Máte pocit, že to vás dva a celou rodinu ještě více stmelilo?
Jo. Ale rozhodně jsme jednou nahoře, jindy dole. Že jo, Jacku?
Jo. To je jasný.
- Ale dole nejsme pořád. - Vůbec to nebylo snadné.
- Zažili jsme vážně náročné časy. - Ale i ty dobrý.
Jo, někdy i opravdu dobrý.
Teď je čas na zábavu. Jack, syn Toma a Stephanie, mě naučí řídit
tenhle velkej červenej traktor. Jupí! Jo!
Tohle pro mě neskončí dobře.
Díky němu to vypadá jednoduše.
Na traktoru je místo jen pro dva, takže Darin bude muset tohle vynechat.
Jo, to by šlo. Motorka. Perfektní.
Vyskočíš tam a ukážeš to Zacovi.
- Tak jo. Tady je teda páček. - Zlom vaz, Zacu!
- Tak jak na to? Tohle je moje spojka? - Jo.
Napřed tohle posuň dopředu.
- Jo. - Dobře. Teď pojedeme dopředu?
- Spojku. - Spojku?
- A zařaď jedničku. - Se spojkou?
- A jedničku. - Paráda!
Schválně, jak je to rychlý.
- Tohle bude čtyřka. - Mějte se!
Jo, hlavně se drž.
- Mám je. Dobře, díky, sensei. - Couvej.
Asi jsme něco přejeli.
Ahoj!
Seno!
Vypadají hladově.
Menší fakt. Jedna kráva sní za den v průměru 11 kilo sena.
Jen abyste to věděli.
To byl ale den.
To se jim líbí.
- Máme to vypnout, zatímco jedí? - Jo.
A je to.
Tohle bylo neuvěřitelně uspokojivý. A to ani nemluvím o řízení traktoru.
I když to bylo parádní.
Jsi Maverick a já Goose. To je z filmu, co jsi neviděl,
ale jednou si ho zamiluješ. Top Gun.
Tato rodina před rokem přišla o vše.
Ale byly to jen věci a vždy měli jeden druhého.
Teď se znovu staví na nohy s dalším dobytkem a způsobem, jak ho uživit.
Dělají společně to, co je baví.
S filmama jsem seknul.
- Ani ses nezranil. - A na farmu. Moc děkujeme.
- Mějte se. - Jste tak milí.
Díky, že jste dorazili. Vážně jsme si užili, že jste tu byli.
Jo, děkujeme za pozvání.
Blahopřeju vám, lidi.
Moderní společnost se může od starých tradic a metod minulosti mnohému naučit.
Vzhledem ke zkáze způsobené požáry zde v Austrálii
je důležitější než kdy jindy těmto hlasům naslouchat.
Dnes se naučíme techniku chladných požárů nebo kulturního vypálení
s hasiči z Gerringongu. Tato technika je tisíce let stará.
Vymysleli ji Aboridžinci jako způsob, jak se vypořádat s ničivými požáry.
Vyrostl jsem v Kalifornii, a tak vím o předepsaném vypalování. Tohle je podobné.
Bude zajímavé vidět, jak to dělávali Aboridžinci.
- Býváš před tím někdy nervózní? - Někdy jo.
Záleží na tom, jak velkou plochu máme vypálit.
K založení ohně jsem měl nejblíž…
Jednou jsem chtěl rozdělat táborák benzinem.
- Vzplál jako ohnivá koule. Byla okolo mě. - Jo.
Spálila mi obočí a řasy. Na fotkách ze střední jsem vypadal vtipně.
Ne, tu školní fotku vám neukážeme.
Zdá se, že požáry jsou čím dál horší. Ale proč?
- Ty jo! Co tady děláš? - Byl jsem tady vždycky.
Od úsvitu věků na zem dopadají blesky,
co zapálí oheň a způsobí, že křoví začne hořet.
Nedávné požáry nezpůsobuje globální oteplování?
Žádný požár nelze přímo svést na změnu klimatu,
ale požáry jsou kvůli vyšším teplotám čím dál častější, větší a delší.
- A proč? - Zvýšení oxidu uhličitého v atmosféře
způsobuje zvýšení průměrných teplot na Zemi. Vyšší teploty pak způsobují
delší a teplejší období požárů. Což známe jako léto. Sezónní horko vysušuje půdu,
stromy a další vegetaci, takže jsou zranitelnější vůči škůdcům.
Všechna ta suchá a mrtvá vegetace je jen palivem, které čeká na zapálení.
V PODSTATĚ PALIVO
Přirozenou příčinou požárů jsou obvykle blesky
a vyšší teploty způsobují více blesků, asi o 10 % na každý stupeň.
Proč ale příroda tyto požáry vůbec způsobuje?
Je to způsob, jakým příroda udržuje les zdravý. Požáry odstraňují podrost,
čistí lesní půdu a vrací oblast do zdravějšího stavu. Je to takhle.
Více příležitostí ke vzplanutí, suché palivo a delší letní období.
Proto máme rok od roku po celém světě větší a ničivější lesní požáry.
Nezapomeňte, že v USA je 80 až 90 % požárů způsobeno lidskou činností.
Neopatrnými táborníky, vadným elektrickým vedením a žhářstvím. To mi připomíná.
- Les je už zdravej, měl bys mě uhasit. - Jo, dobrej návrh.
Čau!
Aboridžinci využívají oheň jako nástroj k obhospodařování lesa už desítky tisíc let.
Koncept je docela jednoduchý. Pravidelné vypalování podrostu v malých úsecích lesa
zbavuje les přirozeného paliva pro lesní požáry. Půda se tak stává úrodnější
a větší stromy jsou schopny přežít, jakmile dojde k dalšímu požáru.
- Jo. Klapka. - Vystoupíme tady.
Aboridžinci tradičně věří, že tato spáleniště mají duchovní spojení se zemí.
A po právu. Využívají mocný živel ohně k ochraně svého domova, což je koncept,
nad kterým původní kolonisté ohrnovali nos a nakonec žasli. Je šílený, ale funguje.
Všem vám chci něco ukázat. Abyste na ně nenarazili, jako já tenhle týden.
Přímo tady. Mraveniště zelených mravenců.
- Neskutečně vás poštípou. - Ty jo. Zelený mravenci.
Nikdy jsem o nich neslyšel. Budou nejspíš horší než červení mravenci. Cool.
Teď je načase zapálit oheň.
Tohle jsou vycvičení hasiči s řádným povolením a vybavením.
Nezkoušejte to sami. Nejdřív od zdravých pařezů odstraní zbytky a křoviny,
aby se minimalizovaly případné škody způsobené požárem.
- Jdeme na to. - Jo. Pojďme na to.
Zahájení pálení probíhá velmi obřadně.
Clarence zapálí úplně první oheň tím nejtradičnějším možným způsobem.
Nepoužije zapalovač ani zápalky. Oheň založí třením klacku o kus dřeva.
Jestli to chceš zkusit jako první, klidně do toho.
- Takhle? - Jseš přirozenej talent.
- Už se z toho kouří. - Jo.
- Ne, snaž se to tam držet, aby to… - Jasně.
Takhle se to dělá už desítky tisíc let.
A stromy, jako je tento, díky tomu stále stojí.
Dobře. Jemně na to fouknu.
Teď.
Ty zas**** mravenci.
- Jsou všude! - Vítej v North Queenslandu!
A je to.
Tohle je šílený. Připadá mi to jako přesný opak toho,
co se má dělat, když v lese něco vzplane.
- Páni. - Tak jo.
Musím si neustále připomínat, že tahle tradice je stará tisíce let.
Když je teď plamen zapálený, použijí zápalky, což je pořád dřevo.
Tím pádem se drží tradice.
Dneska budou tohle dělat pořád dokola. Tohle je úplně jiná zkušenost s ohněm.
Zachází s ohněm jako s přítelem, jako s partnerem. Používají ho jako nástroj,
který zabrání nekontrolovanému požáru zpustošit les a všechny, kdo v něm žijí.
Tohle kulturní vypalování je pomalým a chladným vypalováním.
To umožní všem zvířatům se rychle dostat pryč z vypálené oblasti.
Taky to podpoří růst trávy, která někdy roste na místech v otevřeném lese.
A umožní to klokanům a dalším zvířatům, aby spásali nové výhonky a…
Takže vlastně obnovujete půdu?
Jo, obnovujeme půdu a část vegetace, která potřebuje k vyklíčení oheň.
Moderní zapojení Aboridžinců do kontroly požárů je poměrně nové,
ale jejich hlas je velmi potřebný pro celý proces a komunitu.
Vypalujeme místa, která nebyla vypálená už 30 let.
- No ty jo. - Leží tam palivo za 30 let.
Z toho by jinak byl tragický požár.
- Jo, vznikl by z toho požár. - Hned by se to vznítilo.
Je to zajímavý. Jde to proti instinktu, že to není pro les dobrý. Ale je.
Jo. To si lidi musí o ohni uvědomit. Může být pro půdu i léčitelem.
Oheň jako léčitel. To je neuvěřitelná myšlenka.
Tohle mi hodně pomáhá, protože jsem kvůli požáru přišel o dům v Kalifornii,
a mám pocit, že kdyby se tohle udělalo,
mohlo se zabránit velkému požáru, který všechno zničil.
Je to podle mě preventivní věc, kterou bychom se měli od Aboridžinců učit.
- Jo. - Jsem za tuhle zkušenost vážně vděčný.
Oheň bude hořet asi hodinu, zlikviduje veškerý podrost, a nakonec sám uhasne.
Dnes bylo vyčištěno zhruba 17 akrů.
Díky dobrovolníkům, jako jsou tito,
se tradice bude i dál předávat dalším generacím.
Tento starobylý domorodý obřad je holistickým přístupem,
který bere v úvahu vše v daném prostředí.
Které stromy budou hořet a které ne, kolik podrostu poslouží jako palivo,
a směr, kterým bude vítr unášet plameny.
Pokud bude více používán, nabídne lepší udržitelnost
a ochranu divoké zvěře v lesích v této i v dalších zemích.
- To jsou ty mravenci! - Jo. Zelený mravenci?
- Dovedou být pěkně urputný. - Když myslíte, že jste v bezpečí…
Au! ****!
…objeví se zelení mravenci.
- Kde se tady vzali? - Tvůj krk.
Tohle jste všichni čekali, že?
Padáme odsud.
Dovedou teda pořádně kousat.
Oukej. Klapka.
Pozitivnější část naší cesty za plameny nás přivádí sem, na jih od Sydney,
na tuto krásnou pláž, za šéfkuchařem, který opustil tradiční kuchyně...
To je něco.
…a vaří na ohni. Tohle je šéfkuchař Lennox Hastie, renomovaný kulinářský umělec,
známý z pořadu Šéfkuchařův stůl: Grilování.
A ve své prvotřídní restauraci Firedoor
nepoužívá troubu ani sporák, žádný plyn ani elektřinu.
Umění vařit se svou oblíbenou ingrediencí, dřevem, dovedl k dokonalosti.
Naštěstí mu nevadilo přivést svou kuchyni k nám,
k Tichému oceánu, aby nám dal lekci vaření na otevřeném ohni.
- Úžasné. - Ahoj.
- Zac. Těší mě. - Ahoj, šéfkuchaři.
- Darin. - Vítejte ve venkovní kuchyni.
- No podívej na to! - Tohle je neuvěřitelný.
To dřevo samozřejmě pálím už několik hodin. Teď je ve fázi žáru.
Tak to s ohněm chodí. Vždycky ho musíte předem rozdělat.
Každý kuchař hned ráno zapálí oheň a pokračuje dál.
A různý druhy dřeva ti dávají různý možnosti pro oheň a teplo?
Přesně tak. Uvidíte rozdíly v dřevě, ať už jde o ovocné stromy,
nebo o opravdu intenzivní dřevo. Jako základ používáme druh červeného eukalyptu,
který se nazývá železná kůra. Je to jedno z nejtvrdších dřev na světě.
- Ty brďo. Sáhni na to Je to jako cihla. - Jo. Je skoro zkamenělý.
Jo. Je těžší ho zapálit, ale hoří opravdu intenzivním žárem po dlouhou dobu.
To je velký rozdíl oproti naplavenému měkkému dřevu, co najdete na pláži.
Jde tady o to pochopit, jaké dřevo vám vydává jaký žár,
ale i chuťový profil a charakteristiky dřeva. Vůni, aroma.
- Kdy jsi takhle propadl ohni? - Všichni máme vzpomínky z dětství,
kdy jsme vařili s ohněm, na táboráky. Jde o to, že se lidé sejdou na oslavě.
Ale jako kuchaři se mi před mnoha lety podařilo
najít v Baskicku restauraci s grilem. Před 15, 16 lety.
- To je kde? - Na severu Španělska. Jo.
Grilování je součástí baskické tradice.
Po celém světě najdete ohniska tradičních kultur. Bašty, co stráží místní tradice.
Snaží se co nejvíce udržet, protože to kultura z nás dělá to, co jsme.
Vařil jsi tam s nima?
Odjel jsem tam na rok, zamiloval jsem se do jejich kuchyně
a dalších pět let jsem ji jen vstřebával, učil se a co nejvíc rozšiřoval znalosti.
Většinou experimentováním. Vaření venku je tak pravěké.
Musíš pochopit, že ty sám jsi ingredience.
Jsi nedílnou součástí procesu. Je to interaktivní sport.
To se mi moc líbilo. Jsi ingrediencí v celým tomhle procesu.
- To bylo bezva. - Jo.
Máme tady krásný krevety.
- Budeme je grilovat. - Super.
Jsou to vážně malé krevety, které se získávají přímo tady u řeky.
Postříkám je olejem. Používám hroznový olej. Neutrální chuť, vysoká teplota.
Dávám jim přesně to, co potřebují. Nepotírám je olivovým olejem,
ani je do něj nehodím. Protože… Nevím, jestli grilujete, ale lidi mi říkávají:
„Všechno pohltily plameny.“ Když to potřou olejem.
- To je moje zkušenost. - Jo. A pak to najednou všechno vzplane.
Všude je oheň, všichni zpanikaří. *****! Co se děje? Je to šílený.
Je tam trochu chilli a česneku a trochu mořského tlustobýlu. Krásné na tom je,
že čím častěji to děláš, tím víc se naučíš. Jsem díky tomu blíž ingrediencím.
Každý den je jiný. Jakmile se to zahřeje, dáme tam tyhle violetky.
Nádhera. Jaký je rozdíl mezi violetkami…
- Violetkami? - …a dalšími měkkýši?
Když jsem přijel do Austrálie, žil jsem na východním pobřeží
a snažil se získat violetky z písku. Pár jsem jich našel omylem.
Prostě se ti objeví mezi prsty u nohou. Ta mylná představa…
Violetky se staly v podstatě návnadami, nejedly se.
Když se vrátíte k domorodé kultuře, je to něco, co jedí.
Když se podíváte na nálezy staré asi 60 000 let,
najdete tam vedle ústřic i violetky.
- Páni. - Je to úžasný zdroj jídla.
A tenhle krásný česnek.
Jsem vážně natěšenej. Nádherně to voní.
Všechno se to spojí dohromady. Ta chuť dřevěného kouře,
zeleniny a krevet. K tomu trochu česneku a smícháš to.
- Sůl je dokonalá. - Všechno i s hlavičkou.
- Sladký. Oříškový. - Božínku.
Vidíš, jak se otevřely.
Mají vyplazený jazyky.
Jejich šťávu je ideální zachytit, je z ní pochopitelně skvělá omáčka.
- Používáš máslo nebo něco takovýho? - Ne. S ničím takovým už nevařím.
- Vážně? Vůbec ne? - Jo.
Zjistil jsem, že máslo na ohni maskuje přirozenou chuť ingrediencí.
- Ty jo. - Což je mnohem… Ty chuťové profily
jsou mnohem víc zvýrazněny ovocnými příchutěmi olivového oleje.
Teď uvařím něco pro svýho veganskýho kámoše.
- Co říkáš na grilovaný salát? - Jdeme na to.
- Jo? Paráda. - Jo.
Ten jsem nikdy neměl. Ty jo?
- Zacu, dáš si? - Ano, prosím.
Je to perfektní. Naprostá bomba.
Když si to dáš do pusy, říkáš si: „Bože můj,
co je to za kouzlo?“ Je to jenom umění vařit na ohni.
A je to. Těšíš se? Určitě to bude ten nejneuvěřitelnější salát, co jsi kdy měl.
Přijel sis do Austrálie pro grilovaný salát.
Tohle je od tebe milý. Když máme normálně část dílu o jídle,
nikdo Darinovi neuvaří. Jen mě sleduje, jak jím.
- Musíš uvařit… - A tiše čeká. Je to od tebe moc milý.
- Musíš uvařit všem. - Jo.
- Nikdo nesmí zůstat sedět u ohně. - Díky.
- Mrkej na to. Ty jo. - Super.
- Panečku! - To je krásný jídlo.
Tak zatím.
Myslel to vážně, že nikoho nevynechá.
Je to perfektní. Vážně delikátní.
Poslední pokrm šéfkuchaře Lennoxe připomíná jeho začátky
v michelinské restauraci v severním Španělsku. Je to paella.
Jestli Darina nezasytil ten salát, tohle bude veganský pokrm.
Jeho bezmasá verze tradičního španělského jídla
je ideální pro větší počet strávníků. Obzvlášť těch, co celý den točí.
Se zapadajícím sluncem se oheň stává společenštějším
a poskytuje naší skupině světlo a teplo.
Po tom, co jsme viděli všechnu tu spoušť a zkázu způsobenou ohněm…
je dobré vidět pravěkou pohodu, která jde ruku v ruce s těmito plameny.
Stejně jako je to u všech aspektů přírody, je i tento mocný prvek dalším,
ke kterému je třeba přistupovat s porozuměním, úctou a respektem.
DĚKUJEME, HASIČI
VĚNOVÁNO PRACOVNÍKŮM ZÁCHRANNÝCH SLOŽEK PO CELÉM SVĚTĚ.
Uznáváme tradiční majitele pozemků napříč Austrálií. Vzdáváme úctu starším,
neboť jsou nositeli vzpomínek, tradic, kultury a nadějí domorodých obyvatel.
Překlad titulků: Jakub Doležal