EN NETFLIX-SERIE
Livet är en resa.
-Är det här kopplingen? -Japp.
Fyllt med oväntade…
Sådär, ja!
…gupp.
En del bra. Andra dåliga.
Man kanske inte kan kontrollera skeenden, men däremot sitt sätt att svara på dem.
För det är när det hettar till som vår sanna karaktär visar sig.
Vi ska se närmare på, men inte för nära,
de synliga effekterna av förbränningsprocessen.
Vi fick in djur med bortbrända fingrar eller tassar.
Som värst kan dess destruktiva kraft vara förödande och dödlig.
Här låg vårt hus.
Men när den hanteras ordentligt är den en av mänsklighetens största upptäckter.
Vår berättelse om eld börjar utanför södra Australiens kust
där vi tar en snabb båttur till vårt mål:
En landmassa på 4 400 kvadratkilometer vid namn Kangaroo Island.
VÄLKOMNA
I december 2019
utlöste åskväder under årets varmaste och torraste säsong
de största skogsbränderna i öns historia.
Och bara så där brändes 46 % av Kangaroo Island ner.
Moder Natur har inget samvete, och öns mångskiftande djurliv
decimerades i röken och elden.
Sam och Dana Mitchell
äger och driver djurparken på Kangaroo Island.
De och deras anställda och andra öbor blev hjältar över en natt
när de försökte rädda alla hemlösa eller skadade djur.
Två månader efter bränderna har knappa 600 djur kommit till oss.
Cirka 95 % av dem var koalabjörnar.
Sam tog med oss på en tur i räddningsfordonet
så att vi kunde förstå hur omfattande skadorna efter branden var.
Som ni ser brann det ju här.
-Allt det här har vuxit upp sen dess? -Ja. Inget annat än inhemskt överlevde.
Men den australiska bushen har utstått sånt här förut.
Jo, den är skapt för det.
Jo, det här var en stor brand.
Oj.
Allt runtomkring oss brann, en fläck bakom oss klarade sig.
Jösses.
Herregud!
Det är svårt att förklara hur snabbt elden for fram.
Ni ser ju var det har brunnit, och 100 km västerut också. Allt över en natt.
Då får man en aning om hur snabbt elden spred sig.
Det var svårt att se för röken och askan.
Trots skyddsglasögon sved det i ögonen.
Nu har det gått en vinter sen branden, så grönskan börjar sprida sig.
Allt som är grönt nu, allt, var svart.
Det var bara aska, svart.
Jorden var inte röd då, den var svart.
Det är nästan så pass att man inte tror att växtligheten kan komma tillbaka.
Precis.
Vi kunde gå ut här och kolla ett as.
Man vände på det, men såg inte minsta insekt.
Branden tog allt. Allt drabbades.
Det lär ta många år innan nåt flyttar in.
Ett år efter branden är det mycket kvar att göra.
Skadorna och förödelsen sträcker sig så långt man kan se i alla väderstreck.
Sen man räddat överlevande djur
var nästa steg att ta dem till rehabiliteringscentret.
Efter mer än ett år är dryga 20-talet koalor kvar i djurparken sen branden.
-Vi fick väl in över 600? 650? -Ja, drygt 650.
Allvarligt?
Sen dess har vi släppt ut ca 250 igen, men resten klarade sig dessvärre inte.
-Så av 600 klarade sig bara 250? -Ja.
Vi hade inte ett räddningscenters resurser, vi var en turistattraktion.
Visst har vi räddat och rehabiliterat några koalor och känguruer per år,
men med bränderna gick vi från "några per år" till 600 på bara två månader.
Populationen blomstrade, ön beräknades ha 50 000 - 60 000 koalor.
Nu är det nånstans mellan 5 000 och 10 000 kvar. 80 % av populationen gick förlorad.
-Jösses. -Och så känguruer och reptiler…
Ja, vi tror att vi såg mest koalor av alla arterna här
eftersom de var de enda som inte kom undan.
Goannaödlor och ormar kan söka sig ner i jorden.
Fåglarna kan flyga iväg och känguruer hoppa bort.
Men koalorna sitter i trädtopparna.
De ser elden komma och är inte snabba nog att ta sig ner.
De första veckorna var de jobbigaste, för då kom det in djur
med fingrar och tassar bortbrända.
Herregud.
Vi hittade känguruer med bara benstumpar två veckor efter bränderna
där ungarna ännu diade.
Otroligt, ni fick stora krav att leva upp till.
-Ja. -Jo, det blev fullt upp.
Nu ska ni få träffa Mickey.
Mickey är en av våra djurhållare.
-Och det är Pearl hon har med sig. -Kära nån.
Pearl är en av de vi räddade efter branden, och hon är ju kramig.
Hon är en av de kvarvarande som…
Ni kan klappa henne.
Ja, tack!
Hon var en av de svårast brända av koalaungarna vi fick in.
Ja, jag ser det.
Alla fyra tassarna och örat där.
Mickey jobbade mycket med mig under bränderna,
såg efter ungarna, flaskmatade dem och så.
Pearl är helt klart en av våra älsklingstjejer.
Vem är en fin koalabjörn? Du!
Så där, ja.
Jag tar in Pearl nu, de trivs inte så bra i solen.
Jaså? De vill hålla sig svala.
Vi går in, så kan vi prata mer med Pearl där.
-Hej, sötnos. -Vi har andra djur också, som känguruer.
Vi går hitåt, vi går in där det inte är så varmt.
-Väger hon fem kilo, kanske? -Ja, strax under fem.
-Och hanarna upp till 15? -Vi har en stor pojk här.
Jag ska visa er. Han väger bara 11, men är en imponerande klump.
Oj!
Se upp var ni går, känguruungar springer omkring här.
-"Imponerande klump", precis som du. -Tack.
Nu kommer ögonblicket vi väntat på.
Vi är i Australien, på Kangaroo Island, och vi ska träffa känguruer.
Det är här inne rehabiliteringen sker.
-Kära nån. -Oj.
Jag visste inte att ni kan ligga ner.
-Kan jag gå fram till dem? -Absolut! Sam har mjölk till dem.
Jag har inte sett er ligga ner förut.
Hej, kompis!
Den här tjejen kom in i går.
Hej, sötnos.
Hon mår inte så bra.
Och så är lilla Grace bakom oss.
Hej, raring.
Fin liten tjej, ganska äventyrlig av sig.
Testa att ge de här, om ni vill.
Den här är till den mindre kängurun bakom er.
-Den här till den större. -Var så god.
Ja, bara…
Hej, raring.
-De kan bli distraherade. -"Nån ny har min flaska."
Det här är som locka med en morot. "Kom här, kolla."
Båda tjejerna kom hit efter vägolyckor.
Bådas mammor blev dessvärre påkörda och dog,
men lyckligtvis är ungen ganska välskyddad i pungen.
Perfekt balans. Nej, hon fuskar med svansen.
Jag hör matsmältningen.
-Att hon dricker? -Magen.
På engelska kallas såväl koalors som känguruers ungar för "joeys".
Alla pungdjursungar kallas "joeys".
Nu är det sovdags för dem. Håller ni påsen, så bör de slinka in.
Jerry ligger redan, men kan ändra sig. Håll fram påsen så bör de slinka in.
Vill de sova så hänger vi upp dem bakom oss.
Vill du komma in?
Kom igen.
Kanske. Nej.
Så det här… Det är tänkt att hon ska tänka att det här är pungen?
Påsen är tänkt att få dem att tro att de är i mammans pung.
Man måste fösa in dem lite grann.
Kolla vad jag har! Hon kikar in.
-Nu är hon redo. Förberedd. -Vill du komma in här?
Nehej, inte det.
Avspisad.
-Vilda djur. -Jo.
Helt otroligt.
Darin, Mannen som talar med känguruungar.
Skogsbränder kommer att inträffa, så vi ska inte planera för det oväntade.
Utan för det ofrånkomliga.
Och klimatförändringen gör att bränderna blir värre för vart år
och sprider sig snabbare.
Sam, Dana och andra här vill få till en bättre infrastruktur som klarar framtiden.
Flertalet räddade djur här är koalor och känguruer.
Och eftersom de är söta och gosiga är fler motiverade att rädda dem.
Men välgörenhetsmedel används för att hjälpa alla djur
de klarar att rädda och rehabilitera.
Och där ingår den här rackaren.
-Hej. Zac, fint att ses. -Darin här.
-Kul att ses, Darin. -Cool.
-Hon är cirka tre, så hon är liten. -Oj!
Hur många reptiler fick ni hit?
Australien har skötts med eld sen urminnes tider.
Aboriginerna hanterade mark med eld.
Vissa växter är brandsäkra och blommar eller fröar inte utan eld.
Så de här djuren har vuxit upp med eld.
Vissa djur, som brun glada, drar fördel av eld.
Ser en brun glada rök drar den snabbt dit, för där finns grillade ödlor och ormar.
Den slipper jaga, den kan ha grillfest med polarna.
-Oj! -Kolla där.
Oj.
Redo för närbild? Kolla där. Kolla din spegelbild.
Har inte bitit nån den här veckan.
-Coolt, tack. -Mäktigt, mannen.
-Bra jobbat. -Tack ska du ha.
-Tackar. -Snyggt skött.
Det är lika jobbigt att se skogsbrandens följder
som det är upplyftande att se hur folk samlats kring att rädda så många djur.
Vet du hur man skiljer känguruhanar från honor?
Honorna har pung.
Oj! Jag är inte expert, men det där är nog en hane.
"Svarta sommaren" är det namn man gett åt Australiens skogsbrandssäsong 2019-2020.
Hundratals skogsbränder brände ned 18 600 000 hektar.
Det är 20 % av landets skogar, och tusentals byggnader och hem strök med.
Den mest förödande skogsbrandssäsong landet nånsin noterat,
med skador till ett beräknat värde om 103 miljarder dollar.
Vi ska besöka en familj som förlorade sitt hem, sin åkermark och sin boskap.
Allt brann ner till grunden.
Men trots förlusten som drabbade Tom och Stephanie Wurst
framför de ett hoppets budskap.
De återuppbygger sakta sina liv och en bättre framtid för sina tre barn.
Hej. Trevligt att träffas.
Ja, här låg alltså vårt hus.
Här borta.
Det byggdes på 1950-talet, så det var ca 70 år gammalt.
Och vi hade precis renoverat det klart, så…
-Oj, ni hade just… -Japp.
Vi hade just fått det som vi ville ha det.
Skogsbranden kom den tredje januari, men vi trodde inte att den skulle nå så långt.
Men det var nog min fjärde evakuering,
så jag packade nog inte med så mycket som jag borde ha.
Det där är ju lustigt.
Vad är viktigt? Ens barn och så ett par saker.
Så är det ju.
Bara folk klarar sig, så…
Precis.
Det är det viktigaste för mig.
Jag vet inte om ni känner till det, men jag delar ert elände och er utmaning.
I slutet av seriens första säsong förlorade jag också allt.
Det är svårt att hantera.
Till en början var det en sån chock, ingenting på hela gården klarade sig.
All utrustning, vi hade inte ens en hammare. Ingenting.
Boskapen var det värsta för mig, vi förlorade en massa djur.
Jag tror att det blev uppemot 60 000 djur som brann upp.
60 000? Herregud.
Och det är nog en underskattning.
Men att se djuren som lidit,
och att försöka hantera det, det var…
Men folk omkring oss var fantastiska, all hjälp som bara dök upp
de där första dagarna, det var otroligt.
Det gör en ödmjuk.
Kan vi nånsin återgälda alla i hela världen?
Folk världen över har hjälpt oss så mycket.
Det kändes ibland som en enda stor kram från alla i området.
Grannar var ett enormt stöd för Tom och Stephanie medan de sakta kom på fötter.
Och Stephanie blev snart talesperson för markägare
som drabbats av liknande förluster.
Hon vittnade till och med inför en senatskommitté
om fördelarna med bruket av aboriginers brandhantering och viltvård.
Det var en logistisk mardröm, för alla hade förlorat det mesta i bränderna,
så det fanns inte mycket utrustning att arbeta med på ägorna.
Hur tänkte ni med djuren, lyckades ni rädda några?
Ja, vi förlorade väl lite drygt hälften av våra djur.
Några hittade som tur var förskonade områden och klarade sig.
Men det var klart kärvt att hantera dem efteråt,
för alla stängsel hade brunnit ner, så det gick djur överallt.
Och de hade inget bete, det var det värsta.
Det fanns inget bete, inget hö, och vi hade förlorat grödorna, höet, allt.
Så det fanns inget att äta för de vi hade kvar.
Känns det som om det här har fört er närmare varandra?
Ja. Men det har ju gått både upp och ner. Eller hur, Jack?
Jo, så klart.
-Inte bara ner. -Allt har inte varit lätt.
Det har varit kärva tider.
-Men också väldigt bra tider. -Ja, det har varit bra tider också.
Dags för lite kul.
Tom och Stephanies son Jack ska ge mig en körlektion i en stor, röd traktor.
Så där, ja!
Det här lär inte gå bra.
Han får det att verka enkelt!
Det finns bara plats för två, så Darin får visst stå över.
Japp, det funkar. Crosshoj, perfekt.
Kliv upp och visa Zac.
Så där. Oj, så många spakar och grejer!
Lycka till, Zac!
-Hur gör man, är det här kopplingen? -Ja.
Oftast vill man ju… Tryck den i läge "Framåt".
-Bra. -Så nu kör vi framåt?
Koppling. Och lägg i ettan.
-Koppling? -Och lägg i ettan.
Då så!
Få se hur fort den här går.
Det är nog fyran.
Vi ses!
Ja, håll i dig.
Så där, fick den. Tack, sensei.
Backa.
Vi körde nog över nåt.
Hejsan.
Hö, hö.
De verkar hungriga.
Snabbfakta: Medelkon äter ungefär 11 kg hö per dag.
Bara så att ni vet.
Vilken dag.
De gillar sitt hö!
-Ska vi slå av motorn medan de äter? -Ja.
Så där.
Det var en otrolig känsla, och då snackar jag inte om traktorturen.
Fast det var rätt coolt.
Du är Maverick, jag är Goose. De är i en film du inte sett,
men du lär gilla den: Top Gun.
För ett år sen förlorade de allt.
Men det var bara saker, och de höll ihop.
Och nu kommer de på fötter igen. Med fler djur som de föder.
De kan fortsätta sina liv. Tillsammans.
Jag ska nog sluta filma.
-Du skadade dig inte ens. -Jag ska bli bonde.
-Ha det bra. -Ni är så rara.
Tack för besöket, det var jättefint att ha er här.
Tack för att vi fick komma.
Grattis, hörni.
Vårt moderna samhälle har mycket att lära av gamla traditioner och metoder.
Förödelsen under Australiens skogsbränder
gör det viktigare än nånsin att ta in de rösterna.
Nu ska vi lära oss tekniken "kulturella bränder" med Gerringong Rangers.
Det är en mångtusenårig teknik som skapats av aboriginerna
som ett sätt att begränsa möjliga skogsbränder.
Jag växte upp i Kalifornien, där man har "föreskriven bränning", en liknande tanke.
Det ska bli intressant att se hur aboriginerna gör.
-Är det nervöst innan ni kör igång? -Ibland.
Det beror på hur stort område vi ska bränna.
Jag höll på att starta en brand.
Jag tänkte tända en brasa med bensin en gång,
och det blev ett eldklot runt mig.
Ögonbryn och ögonfransar sveddes bort, så jag såg underlig ut på skolfotot.
Nej, det skolfotot visar vi inte.
Skogsbränderna verkar bli värre och värre. Men varför?
-Hallå, vad gör du här? -Jag har alltid funnits här.
Sen tidernas gryning har blixtar slagit ned och fått vegetation att brinna.
Så bränder orsakas inte av global uppvärmning?
Enskilda bränder kan inte knytas till klimatförändringen,
men skogsbränder blir vanligare och större på grund av högre global temperatur.
Vad är skillnaden?
En stadig ökning av koldioxid i atmosfären får jordens medeltemperatur att öka.
Förhöjda temperaturer ger längre och varmare brandsäsonger eller somrar.
Under den varma säsongen torkas jord, träd och vegetation ut
och blir mer sårbara för skadeinsekter.
Och all torr och död vegetation är i princip bränsle som väntar på att tändas.
I PRINCIP BRÄNSLE
Skogsbränder brukar utlösas av blixtnedslag,
och högre temperatur skapar fler blixtar, ca 10 % fler per grad.
Men varför orsakar naturen en massa bränder?
Det är så skogen hålls frisk.
Bränder rensar undervegetationen, städar skogens golv och gör området friskare.
Det blir fler chanser till bränder med torrt bränsle och längre somrar.
Så det är därför vi har större och mer förödande skogsbränder världen över.
Kom ihåg att i USA orsakas 80 till 90 % av skogsbränderna
av mänsklig aktivitet som slarviga vandrare, elfel och mordbrännare.
Just, ja: Nu när skogen mår bra igen är det bäst att du släcker mig.
Ja, bra tänkt.
Hejdå!
Aboriginernas bruk av eld för att hantera skog är tiotusentals år gammal.
Konceptet är rätt enkelt:
Regelbundet svedjande av undervegetation i små sektioner
tömmer skogen på bränsle för skogsbränder.
Jorden blir bördigare
och större träd kan överleva om en skogsbrand ändå skulle uppstå.
Klappa.
Vi kliver ur här.
Enligt aborigintradition har svedjandet
en andlig koppling till landet, och där har de rätt.
De använder ju det mäktiga elementet el för att skydda sitt hem,
ett koncept som de vita kolonisterna avvisade och förundrades inför.
För det verkar tokigt, men det funkar.
Filmteam och andra: Jag vill visa er nåt nu när ni är här.
Akta så att ni inte stöter till det. Det gjorde jag i veckan. Här borta.
Vi har grönmyror här, och de har ett sjujäkla bett.
Oj, grönmyror.
Grönmyror var nåt nytt för mig Jag förmodar att de är värre än rödmyror.
Coolt.
Nu är det dags att börja bränna.
Jag är så klart med brandmän med rätt tillstånd och utrustning,
för det här ska man inte försöka sig på själv.
Först rensas friska trädstammar från skräp
för att minimera möjliga brandskador.
-Då kör vi. -Ja, då kör vi.
Man har ett väldigt rituellt sätt att tända elden.
Clarence tänder den första elden på ett så traditionellt sätt det går:
Utan tändare eller tändstickor, man gnider en pinne mot trä.
Vill du göra ett försök så var så god.
-Så där? -Naturbegåvning!
-Jag ser redan rök. -Såja.
-Försök att hålla kvar den, lyft inte. -Okej.
Det är så här man har gjort i tiotusentals år,
och tack vare det står träd som det här kvar.
Bra, nu blåser vi försiktigt.
Nu.
Kolla in myrjäklarna.
-De är överallt! -Välkommen till norra Queensland.
Så där, ja.
Vansinne, det känns som exakta motsatsen till vad man bör göra med eld i skogen.
-Oj! -Såja.
Jag får påminna mig att det är mångtusenårig tradition.
Så fortsätter man med tändstickor, fortfarande trä
och därmed i linje med traditionen.
De tänder om och om och om igen i dag.
Det här är en väldigt annorlunda eld-erfarenhet.
Man behandlar elden som en vän, en medhjälpare,
ett verktyg som förebygger att skogen och allt levande i den hemsöks av eld.
Eftersom vi anlägger en kontrollerad brand
kan alla djur snabbt komma undan, komma ur brandområdet.
Och så får gräs lättare att komma fram, det kan ju växa i gläntor i skogen,
och då kan wallabyer och andra djur äta av unga skott och så.
Det blir som en omstart för jorden?
Ja, för jorden och den del av vegetationen som behöver eld för att gro.
Modern aboriginmedverkan i brandkontroll är relativt ny,
men är en viktig röst i processen och samhället.
Vi har bränt på ställen som inte har skötts om på 30 år.
Jösses.
Då ligger det 30 års bränsle där som när som helst kan bli en skogsbrand.
-En skogsbrand i vardande. -Precis.
Intressant. Det här går ju emot alla instinkter, men det är bra för skogen.
Ja, det är det folk måste inse vad gäller eld: Den kan också läka landet.
Eld som en helare. Vilket otroligt koncept.
Det här är en stor hjälp för mig, för jag förlorade mitt hem i en brand.
Och jag tänker att hade man gjort så här
så hade det kunnat förebygga den stora skogsbrand som förödde allt.
Det här är ju en förebyggande insats, och vi borde lära av infödda folk.
Ja.
Så det här är en fin erfarenhet.
Elden brinner i cirka en timme och rensar upp undervegetationen och dör sen ut.
Cirka sju hektar rensades upp i dag.
Tack vare frivilliga som de här
kommer traditionen att föras vidare till nästa generation.
Den urgamla ceremonin är ett holistiskt förhållningssätt
som omfattar allt i miljön.
Vilka träd som bränns och skonas, vilken undervegetation som ska bli bränsle
och i vilken riktning vinden för elden.
Använd oftare skapar den större hållbarhet
och skyddar bättre vilt och skogar i Australien och andra länder.
Oj, myrorna! Grönmyrorna?
De kan vara rätt jobbiga.
Just när man trodde sig säker…
Aj!
…kom grönmyrorna.
Var kom de ifrån?
Det var rätt givet, eller hur?
Vi drar.
De har ett rätt rejält bett.
Okej, klappa.
En mer positiv del av vår resa i brand och rök för oss
till en vacker strand söder om Sydney där vi träffar en kock som lämnat vanliga kök…
Kolla.
…för elden.
Det här är Lennox Hastie, erkänd kulinarisk konstnär
som setts i Chef's Table: BBQ.
Och i hans restaurang i världsklass, Firedoor,
använder han inte ugn eller spis, gas eller elektricitet.
Han har finslipat konsten att laga mat med favoritingrediensen trä.
Lyckligtvis tog han gärna med köket till oss
för en lektion i att laga mat över öppen eld, här vid Stilla havet.
-Underbart. -Hej, hur är det? Fint att ses!
-Trevligt. -Välkomna till utomhusköket.
-Oj, kolla där! -Helt otroligt.
Elden har brunnit i några timmar och är nu i glödstadiet.
Det är grejen med eld, man måste förbereda.
Varje dag börjar med att kocken tänder en eld, och så tar man det därifrån.
Och olika sorters trä skapar olika scenarion för eld och värme?
Ja, olika typer skiljer sig åt.
Det kan vara fruktträd eller nåt riktigt intensivt.
Basen vi använder är en sorts röd eukalyptus som kallas "järnbark",
och det är en av världens mest kompakta virkessorter.
-Känn, det är som en tegelsten. -Oj, nästan förstenad.
Ja, så det är svårare att tända, men avger intensiv hetta under lång tid.
Så det är helt annorlunda än drivved man kan hitta på stranden. Superlätt.
Det gäller att förstå sortens värme och vad vart trä ger en,
men också smakprofilen, träets karaktäristik. Doften, aromen.
När fastnade du för öppen eld?
Alla har väl tidiga minnen från barndomen
av matlagning över eld och lägereldar.
Folk som samlas för att trivas.
Men som kock lyckades jag hitta en grillrestaurang
i bergen i Baskien, och det var 15-16 år sen.
-Var är det? -I norra Spanien.
-Oj. -Ja.
Grillning ingår i den baskiska traditionen.
Världen över hittar man områden av traditionell kultur.
Bastionerna, traditionens väktare.
Man bör hålla kvar sånt, för det ingår i vår kultur och gör oss till de vi är.
Lagade du mat med dem där?
Jag for dit på ett år och föll för stilen och stannade i fem år till
och bara tog in och lärde mig så mycket som möjligt.
Mest genom att experimentera.
Utomhusmatlagning är så ursprungligt och man måste inse att man är en ingrediens,
en integrerad del av processen. Det är en interaktiv sport.
Jag älskar det du just sa, att du är en ingrediens i hela processen.
-Coolt. -Japp.
Här har vi härliga räkor, och tanken är ju "räka på grillen".
Coolt.
Det är småräkor, fångade lokalt, en bit uppför floden.
En liten dimma av olja, druvkärneolja.
Neutral smak, tål hög temperatur.
Man använder bara exakt vad man behöver, men penslar inte eller häller på olja.
Gör man det…jag vet inte om ni grillar, men så många har sagt:
"Allt brinner bara." Men de penslar med olivolja…
Så har jag haft det.
Plötsligt skjuter det upp eld och folk får panik, helt galet.
Här har vi lite chili och vitlök, lite portlakmålla.
Det fina är att ju mer man gör, desto mer lär man sig.
Jag gillar närkontakten med ingredienserna och att ingen dag är den andra lik.
När man fått upp värmen kommer musslorna.
Härligt. Hur skiljer sig musslor från andra skaldjur?
När jag kom till Australien bodde jag på östkusten och "musseldansade" i sanden.
Ja, jag råkade få fram några så!
De bara skjuter upp mellan tårna.
Och de är missuppfattade, de används som bete, de ses inte som matfisk.
Men i den infödda kulturen är de en matvara.
Och i 60 000 år gamla kökkenmöddingar hittar man både ostron- och musselskal.
-Oj. -Så det är bra mat.
Lite härlig vitlök.
Gudars, så sugen jag är! Det ser så gott ut.
Och så förenas allt, man har aromen från röken
och grönsakerna och räkorna och vitlöken, allt gifter sig.
-Perfekt sälta. -Äter man dem hela?
-Sött. Nötigt. -Oj, oj, oj.
Nu har musslorna öppnat sig.
Tungorna sticker ut, kolla.
Man vill ta vara på saften, för den är början på en fin sås.
Använder du smör eller så?
Nej, jag använder inte smör i matlagning längre.
Jaså? Inte alls?
Jag märkte att över eld maskerade smöret ingrediensernas naturliga smak.
Smakprofilerna lyfts mycket bättre
av fruktiga smaker i olika sorters olivolja.
Nu ska jag laga nåt åt min veganvän.
-Vad sägs om grillad sallat? -Kör på!
Ja? Härligt.
Har du ätit grillad sallat förut?
-Vill du testa en sån här? -Ja, tack!
Perfekt. Den har allt.
Man stoppar den i munnen och tänker "vad är det för magi?" Matlagning med eld.
Nu, du. Är du taggad?
Det lär bli den mest otroliga sallat du nånsin smakat.
Kom ända till Australien för grillad sallat.
Det här är jättefint, annars i våra matsegment
är det ingen som lagar nåt åt Darin, han ser på när jag äter.
-Man måste ju laga… -Och väntar. Så det är snällt av dig.
Man måste ju laga nåt åt alla.
-Ingen blir utan vid elden. -Tack!
Kolla där. Oj.
-Oj! -Coolt.
-Oj! -Vilken vacker rätt.
Vi ses, då.
Han menade verkligen att ingen blir utan.
Perfekt. Det här har allt.
Kock Lennox sista rätt lärde han sig i ungdomen
på en Michelinbelönad restaurang i norra Spanien: paella.
Och ifall Darin inte blev mätt på sin sallat blir paellan vegansk.
Den djurfria varianten på den traditionella spanska rätten
är perfekt till en stor grupp.
Särskilt en som filmat hela dagen.
När solen går ner blir elden mer av en samlingsplats…
…som ger oss ljus och värme.
Efter att ha sett vilken förödelse eld kan orsaka…
…var det fint att se den trygghet som en öppen eld också kan skapa.
Som alla aspekter av naturen är det här mäktiga elementet
ännu ett man måste möta med förståelse, uppskattning och respekt.
TACK, BRANDSOLDATER
DEDICERAS TILL BLÅLJUSPERSONAL VÄRLDEN ÖVER
TEAMET ERKÄNNER AUSTRALIENS URINVÅNARE
OCH HEDRAR DERAS ÄLDSTE SOM BEVARAR DERAS MINNEN, SEDER, KULTUR OCH HOPP.
Undertexter: Henrik Brandendorff