EN NETFLIX-SERIE
I tusindvis af år har vores folk levet i harmoni med denne jord.
Men siden 1700-tallet, hvor britiske kolonister ankom i skibe,
har de forsøgt at erobre kontinentet, og nu har de næsten taget det hele.
Vi plejede at beskytte landet.
Vi tog kun det allermest nødvendige, og vi gav det tilbage, vi kunne.
Generationer senere er luften, vandet og landet nu forurenet.
Afgrøder har svært ved at vokse i mulden, og havene bliver overfisket.
Det har aldrig været vigtigere,
at vi kæmper videre for at få en stemme i vores eget land,
for at bevare vores kultur og vores Moder Jord.
Dette er historien om nogle af de australske aboriginere.
Det er bevist, at der levede aboriginere i Australien for over 60.000 år siden,
før kolonialismen, bosættelserne og den fjendtlig overtagelse af landet.
Ligesom i mange andre lande
har det en brutal og blodig historie om kolonisering.
I takt med, at vi udforsker dette smukke land nærmere,
bliver vi nødt til at anerkende kontinentets urbefolkning,
og hvordan de lever for at beskytte og bevare landet.
Det moderne samfund kan lære af deres respekt for balancen
mellem mennesker og resten af planeten.
-Skål. -Og det handler dette afsnit om.
Anerkendelsen af urbefolkningen og det vi kan lære af deres kultur.
Vi vil se, hvordan vi kan beskytte Jorden ved at benytte deres metoder.
Det er sejt. Som at rejse tilbage i tiden.
På University of Melbourne får vi lært om Australiens historie
under vores samtale med forfatteren Bruce Pascoe.
Bruces kontroversielle bog, Dark Emu, udfordrer den gængse holdning,
at urbefolkningen var nomadiske jægere og samlere.
Bruce hævder, at aboriginerne var eksperter i bevaring
og sofistikerede landmænd. Hans idéer er ikke kun teori.
Han bygger sin præmis på dagbøger og optegnelser
fra de oprindelige kolonister.
Bruce mener, at urbefolkningen bør gives ordentlig respekt
for deres bidrag til samfundet og landet.
Det er en ære for os at snakke med ham.
-Det er fedt. -Ja.
Det er en fornøjelse at få lov til at tale med dig og lære af dig.
Det er det afgørende.
Australien er stadig en kolonination,
og den bliver fejlagtigt betragtet som et resultat af dette.
Vi kan lære mere om landet ved at se på, hvordan aboriginerne passede på det.
Meget af din forskning og de ting, du taler om,
handler om at se tilbage for at komme fremad, ik'?
Jo. Vi mener, at vi har jordens ældste landsby.
Aboriginerne valgte at bo sammen i huse
for 50.000 eller 60.000 år siden.
Det var altså titusindvis af år før alle andre…
Ja, det er ældre end Tyrkiet og Israel.
Hvad er det ved aboriginerne, der gør, at de har overlevet så længe?
Grundtanken hos aboriginerne var, at vi skulle være beskedne.
Vi skulle se os selv som et af dyrene.
Og derfor har aboriginerne dyretotemmer, trætotemmer og plantetotemmer.
Vi ser os selv som værende dyr.
Tanken om, at vi er overlegne og bare kan tage for os, er skør.
Vi bliver nødt til at finde ud af,
om vi vil være her om 20.000 år, eller om vi vil slå os selv ihjel.
At passe på Jorden er god husholdning, og økonomisk giver det mening.
Uanset hvad vi gør, skal vi sikre os, at hun er ok.
Så skal vi nok klare os.
Ja.
Der er omkring 500 forskellige aborigine folk i Australien.
I dag udgør de kun omkring 2,4% af den samlede befolkning.
Vi skal besøge nogle af de folk, og det her er vores første stop.
Cooya Beach er et smukt og mangfoldigt kystområde i Queensland
med tre unikke økosystemer.
Strand, mangrove og kystrev.
De er forbundet af mudderbanker og tidevandslaguner.
Vi skal tilbringe dagen med repræsentanter for områdets urbefolkning,
Kuku Yalanji-folket.
I dette afsnit vil jeg primært lade aboriginerne fortælle historierne,
så de bliver fortalt med deres ord.
Det her er Linc Walker.
Jeg hedder Linc Walker.
Min bror og jeg leder Kuku Yalanji Cultural Habitat Tours.
Vores firma er 100% ejet og drevet af aboriginerne.
Besøgende kan fordybe sig i kulturen.
Som vogtere af vores traditionelle land
er det vores pligt at videregive den kulturelle viden,
som vi har samlet i tusindvis af år i vores familier.
-Velkommen til Cooya Beach. -Tak, fordi vi måtte komme.
Jeg glæder mig.
I er på Kuku Yalanji-jord, hvor vi taler vores eget sprog.
Stedet her kalder vi Cooya Cooya.
Det betyder fiskeri. Vi fanger alle mulige fisk her.
Her er et lille udvalg. Krokodiller, sværdfisk, savhajer…
-Kommer de fra sværdfisk? -Ja, der er forskellige.
-Kommer den der fra en sværdfisk. -Det er en sværdfisk.
-Det er saven. -Det er en savfisk.
Man plejede at sætte håndtag på og fælde træer med dem.
Foretager I primært traditionelt fiskeri?
Ja, vi fisker med spyd, selektiv jagt,
vi samler det, vi har behov for, vi fisker med net, fælder, alt muligt.
Hvor gammel var I, da I lærte fisketeknikkerne?
Vi var meget små. Vi har lært det af vores bedsteforældre,
forældre, onkler og tanter. Alle har deres egne små trick.
Mange af de ældre kan ikke gå længere, så vi sætter det op,
så vi kan fortsætte med at jage og spise god mad hver dag.
Mange familier har fået sukkersyge.
I har nok hørt, at generationer har været indespærret på missioner,
hvor de fik sukker, mel, tobak og te.
Hele min bedstemors generation fik sukkersyge.
Da de slap for missionen, slap de også for den mad.
De kunne jage og samle igen. Vores generation har sørget for,
at vi kan dyrke denne livsstil og holde vores folk sunde.
Det er fedt.
Den kulturelle turisme er en af måderne, vi fremhæver vores særlige kultur på,
så vores familier kan gå en fremtid i møde,
hvor fortiden dårligdomme bliver rettet op på.
Kom med. Vi vil starte med at træne med spyddene.
Darin og Zac skal ned på stranden og lære at bruge et spyd på sikker vis.
Familien har været her i 20.000 år. Vi boede engang ude på havet,
men vandet skubbede os tilbage. Nu kommer vi ned fra bjerget.
Det er de samme familier, og historierne er intakte.
Disse landmærker binder os sammen med historierne.
Wow.
Kom og vælg et spyd. Mærk efter. Find et, der hverken er for tungt eller for let.
Find et, som I er trygge ved. Vi skal træne med det,
og I kan godt bytte det ud.
-Det føles godt. -Gør det? Pas på bag dig.
Ups. I det mindste var det ikke med spidsen.
Første regel: Man bærer spyddet ret op og ned ved skulderen.
-Så spidder vi ikke hinanden. -Jeg ville bare se spidsen.
Den ene tå skal være på stregen.
Hold pegefingeren for enden, når I kaster.
Fødderne skal pege mod målet.
Når I er klar, så skal I lægge vægten på det bagerste ben.
Løft det forreste ben, tag et skridt og skub med fingeren.
Øverunde. Sådan.
-Den slog smut. -Rolig.
-Kom ned, så prøver vi igen. -Sejt.
-Tak. -Det var så lidt.
Måske er det for let. Jeg flytter den.
Kan man se dem på den afstand i vandet?
Ja, fiskene hører dig og flygter, så du skal jage dem.
Fisk har skel, så læg kræfter i.
Kom ikke med undskyldninger.
Næsten. Bare rolig, de kan flyde.
-Sådan! -Godt kastet!
Har I set sådan en før?
-En woomera. -Nej.
Den er din finger nu.
Det giver den ekstra kraft.
Våbenopgradering.
KRAFTUDFOLDELSE
Når de kan kaste spyddet med fingeren, bliver de opgraderet med woomeraen.
Den er en forlængelse af armen, der giver mere kraft.
-Sådan. God kraft. -Godt.
Det er skræmmende at stå derude,
når folk kaster med spyd på kryds og tværs,
så vi gennemgår, hvordan man bruger spyddene sikkert…
Der er han.
…før vi lader folk jage på traditionel vis.
Så får I ikke mere hjælp. Er I klar?
Temmelig klar.
Darin og jeg går langs stranden og samler medicin og mad,
mens I to går på jagt efter fisk, krabber med mere til os.
-Ok. -Så er der konkurrence.
-Den klarer jeg. -Gør du?
-Tag dig af grøntsagerne. -Ok.
Zac og jeg skal jage mudderkrabber. Vi får se, hvad vi fanger.
Krabberne vil ligne de huller. Og så stikker de af, når vi nærmer os dem.
I disse huller har pigrokker spist.
Hvis et skaldyr bevæger sig, skaber det en elektrisk strøm, som rokken opfanger.
Den lægger sig på den, knuser den og spiser den.
-Kan du se det her langs stranden? -Ja.
Det er en af de mest brugbare mediciner. Der er masser af det.
Det er frugten.
Kan du se, at der er grønne og hvide? De hvide er klar.
De hvide bær er frugten fra strandplanten.
…øjenbetændelse eller sand i øjet,
så skal du bare presse saften fra et af de modne.
Vi bruger saltvandet i dem som bakteriedræber.
Så får du skyllet dit øje. Ret simpelt.
Wow, det er…
Det svier ikke, men man kan mærke, at det renser.
Den vasker rent. Pres lidt ud på…
Den kan også rense huden. Den er blid og klistrer ikke.
-Den tørrer… -Fantastisk.
Det er nyttigt, når man løber rundt.
-Ja, når ens hænder er klistrede. -Ja.
Her har vi en eremitkrebs. Det er en kuyulin eller konksnegl.
-En stor eremitkrebs. -Ja.
Du finder ikke bedre madding til fiskeri på stranden eller flodbredden.
Aboriginerne efterlader sten på de gode fiskesteder.
En flad sten, en rund sten og knuste muslingeskaller.
-For at vise… -At her er godt at fiske.
Kan man spise bladene?
Nej, ikke rigtig.
Men vi bruger dem som bandage til hudafskrabninger.
Mærk, hvordan det køler.
Hvis man har gået langt og dypper dem i vand…
-Fantastisk. -…så køler de en.
De hjælper mod solskoldning. Perfekt.
-Her kan du se snerlens ranker. -Snerle, wow.
Den her har en gul blomst.
Der er en ved jorden med en lilla blomst. Vi kalder dem for pigrokkeranker.
Hvis du bliver stukket af en pigrokke
eller skærer dig på revet, så er det en stærkere bakteriedræber.
Vi knuser dem, lægger dem i varmt vand og bader fødderne i det.
Det virker bedøvende, så man kan hive splinter ud.
Uanset hvor du er i landet,
så er der en særlig forbindelse mellem planterne og dyrene.
Vi, folket, bliver nødt til at finde disse særlige forbindelser.
Det er den oprindelige måde.
-Zac og Brandon kan komme til skade. -Så sørger vi for medicinen.
Det er en måneskal.
Den bliver mørk ved nymåne og hvid ved fuldmåne.
Farven skifter farve med månecyklussen.
-Derfor hedder det en måneskal. -Han tager den med ro.
Man kan bruge dem, hvis man er på jagt, og det er overskyet.
Så kan man se på skallen, hvordan tidevandet bliver.
Hvis den er mørk, så bliver tidevandet godt.
I aflæser signalerne fra dyrene.
De fleste dyr og planter kan fortælle det.
Fascinerende. Sejt. Det er som at rejse tilbage i tiden.
Vi gjorde det som børn. Det var det, vi ville.
-Meget bedre end videospil. -Ja.
Jeres viden om naturen virker til at være vigtig
for hele lokalsamfundet.
Ja. Hver familie, hver person har ansvaret for forskellige dyr.
De bør have en totem. De skal sikre dyret overlever.
Ok.
Hvis du studerer dem, vil de vise dig alle hemmelighederne.
Vi fisker ved lavvande.
De store krokodiller og hajer kommer ved højvande.
Vi har seks timer, og de har seks timer. Vi har lært at dele.
Det er en stor han. Det er en buk.
-Har I flere? -Kun én.
-Se den tingest. -Det er bare en lille en.
Det er en han. Det kan man se på trekanten på undersiden.
Hannerne slås og har derfor større kløer.
-Vil du holde den? -Ja, ok.
-Dette er den sikreste måde. -Sæt ham lidt ned.
Du skal holde hænderne bag ham, ikke foran ham.
-Under? -Nej, ikke under.
-Der kan de nå dig. -Virkelig?
Folk er ikke klar over, hvor farlige mudderkrabber er.
-Har du ham? -Ja.
Den ene klo kan knuse, og den anden kan skære.
Og de løber hen imod en, hvis man kommer for tæt på.
Der er hans store kampklo. Pas på den, den kan brække knogler.
Den anden kan skære fingeren af dig.
-Virkelig? -Prøv.
-Lillefingeren. -Jeg vil gerne beholde fingrene.
Se engang.
Grib.
-De er imponerende, ik'? -Den er din.
Bare sæt ham ned på jorden.
-Det var hyggeligt. -Tak.
-Det gør os håbefulde. -Ja.
Ok.
-Der er nogle kokosnødder. -Det er planen.
De andre kan løbe rundt, så knækker vi nødderne.
Vi bruger hakken, og vi starter på den bløde del.
Lidt til dig.
Skrab det ud.
Det er den bedste måde at lave kokosmælk på. Skål.
Du må vise de andre, hvordan man skaffer sig mad.
-Tak. -Ingen årsag.
-Der er en. -Er der? Stak han af?
-Ja, den stak af. -Nu ved jeg, hvad jeg leder efter.
-Krabbe. -Der er en derovre. Ser du ham?
-Hvordan kan du se så langt? -Kan du se ham gå? Efter ham.
Kom nærmere.
Spyd den mørke ting der.
Forbier. Kan du se den?
Forbier. Under den.
-Under den. -Der.
-Pletskud. -Sådan. Lige midt i.
-Du fik din krabbe. -Lige midt i.
Jeg elsker fluefiskeri hjemme i USA, fordi der slipper man dem altid fri igen.
Jeg har det godt med, at vi skal spise ham.
De smager bedre, når man selv har fanget dem.
Det tror jeg gerne.
Se ham.
Nu skal I se, hvordan den tilberedes. Jeg håber, I er sultne.
-Hej, jeg hedder Darin. -Hej, jeg hedder Delissa.
Jeg er en traditionel kurvefletter. Det er min kusine, Cayanna.
Hej, Cayanna.
Vi plejede at gøre det med vores bedstemor.
-Hvor kommer fiberen fra? -Fra det sorte palmetræ.
Det er et sjældent træ.
Det vokser kun langs et snævert kystområde ved tropeskoven.
Tømmeret bruger mændene til deres klappepinde.
Det er til ceremonierne.
Ja. Det bruges til klappepinde, woomeraer, spyd.
Intet går til spilde, da vi bruger hele træet.
For hvert træ, jeg fælder i regnskoven, planter jeg et nyt.
Så det er bæredygtigt.
Da nybyggerne kom, var det ulovligt at udøve vores traditionelle kultur.
Så vi er meget heldige, at det er blevet givet videre i familien.
Kvinderne har givet det videre til den næste generation,
som så har givet det videre.
Dillyposer som den der bruges traditionelt til at bære babyer i.
Man tager håndtaget på hovedet. Sådan der.
Sådan bar man rundt på babyer i bushen.
Når jeg laver en stor en som den her, så tager det mig omtrent tre måneder.
-Tre måneder? -Ja, det tager lang tid.
Men en lille en som den her tager kun en halv time.
I ferierne sad vi sammen med vores bedstemor og fik fortalt historier.
Min bedstemor gemte sig faktisk i en kurv.
-Under den stjålne generation… -Hvad?
De hvide myndigheder kom og tog børnene.
Mener du det?
For at få hende til at være stille, fik hun en burniebønne at holde fast på.
Og hun blev ikke taget dengang.
Det er ikke længe siden, de fjernede vores børn og familier.
Det er en generation siden.
Vi er heldige, at vi er i stand til at holde vores kultur intakt her
og dele den med resten af verden.
Udover at den er friskfanget,
hvad er så hemmeligheden bag en god krabberet?
Ned i med den.
Det afhænger af tilbehøret. Der er lidt kokosolie.
Vel afmålt.
Kom en klat smør i.
-Knust hvidløg. -Jeg elsker hvidløg. Lækkert.
Det er primært fugleøjechilier. Den er 25 år gammel.
Det er bare chili, eddike og salt. Der skal et par af dem i.
Saften er bare eddike og salt.
Du kan dufte det, så snart det bliver varmt.
Hvis krabben tilberedes for længe, sætter kødet sig fast på huden.
Dette er en bushcitron, den har mere smag end andre citroner.
Virkelig? Bushcitron?
Ja. Smag den.
Put lidt salt på.
-Læg låget på og giv det fem minutter. -Skal det dampes?
Når alt er blevet orange, så er retten færdig.
Skal det dyppes i?
Få det hele med.
Det smager godt. Hvis folk vil have mere, så laver vi noget mere.
Så laver vi en ny portion.
Hvordan mon det går med Darin og kurvene.
Det kræver tålmodighed.
Hvordan bør det se ud?
-Bare så jeg ved det. -Sådan her skal det ende med at se ud.
Se det lige.
Det føles godt at stoppe op, fokusere på noget,
sænke farten og lytte til dine historier.
Jeg håber, du nød det.
-Ja. -Tak.
-Hej, venner. -Hvordan gik det?
-Hej. -Hvordan gik det med dig?
-Ret godt. -Ja?
Jeg har en masse lækkert.
-Var det sjovt? -En masse krabber.
Ja, det er ikke dumt.
Vi fandt nogle seje lægeplanter. Vi spiste kokosnødder.
-Sejt. -Episk eftermiddag.
Helt uvirkeligt.
Stedet her er jeres supermarked og apotek. I har, hvad I har brug for.
Det er smukt at se jeres levemåde.
Tak, fordi I holder liv i traditionen, og tak for gæstfriheden.
Hvis I vender tilbage, så kig forbi. Familien er der altid.
-Tak, broder. -Tak.
-Jeg værdsætter det.
-Vi ses næste gang. -Tak. Hav det godt.
Næste stop er en nationalpark i den nordlige del af Queensland.
Det er ikke en almindelig park.
Moder Natur har kun brugt 400 millioner år på at skabe denne fantastiske skulptur.
Landmasserne rykkede sig, vandet løb, kalkstenen blev opløst.
Her er resultatet af det. Chillagoe-hulerne.
Forbindelsen mellem Australiens urbefolkning
og Chillagoe-hulerne går titusindvis af år tilbage.
Jeg var desværre ret syg den dag, vi skulle besøge hulerne,
så Darin tog afsted alene.
Det er helt unikt.
-Hvad er det her for et sted? -Det er bare Chillagoe.
Herinde har vi et lille dagslyskammer, og jeg vil vise dig nogle havfossiler.
Virkelig?
Stedet her var engang under vand.
-Ja. -Hvor længe siden?
Det er omkring 400 millioner år siden.
-Fire hundrede millioner? -Ja.
Wow!
Hvordan er de blevet til? De ser ud, som om de er kommet ud af ingenting.
Kul og aflejringen blev blandet sammen, og så blev kalkstenene her formet.
Jordskorpen bevægede sig, der var varme og tryk,
og så blev den skubbet ret op.
-Wow. -Det er svært at forestille sig.
Forskere mener, at hulerne blev dannet for 400 millioner år siden.
Dengang lå alt dette under vandet.
Hej, hvad er du?
Jeg er en ammonit, et havrovdyr fra fortiden af.
Enormt mange af min art levede i havene her, før vi uddøde.
Så ammonitfossilerne er endnu et bevis?
Ja, på at dette område engang lå under vand.
I løbet af millioner af år bevægede Jordens tektoniske plader
ind i hinanden og dannede bjerge.
Millioner af år med regn og erosion dannede hulerne i bjergene
og skabte dette smukke landskab.
Landets traditionelle vogtere har passet på det i de sidste 60.000 år.
Husk på, at min slags ikke har været her i næsten 65 millioner år.
Apropos, så må jeg hellere gå.
Ses vi?
Kun i fossil form!
Wow, mand.
Det er utroligt.
Når jeg fører folk igennem hulerne, ser de ligesom mig, hvor smukt det er.
Derfor elsker jeg mit job.
Sådan, den skal henover.
Hold da op.
-Så er vi her, Eddie. -Vi er i hulen.
Den blev opdaget i 1891.
I 1891?
Ja, af en fyr ved navn William Atherton.
-Der sidder en edderkop. -Hvad? Hvor er der en edderkop?
Når folk ser en snubletrådsedderkop, skriger de: "Åh!" De bliver bange.
Den var på størrelse med min hånd.
Eddie, kan du forklare, hvad de her spidse strukturer er.
-Hvad kalder mand dem? -Stalaktitter.
Stalaktitter?
Og stalagmitter er dem på jorden.
I stalaktitten drypper fugten ned gennem midten på dem som et sugerør,
og det former stalagmitten.
Hvor længe er de om at blive dannet?
Stalaktitten vokser med tre til fem centimeter for hvert 100 år.
Og stalagmitten vokser kun én centimeter for hvert 100 år.
Her har vi en.
-Ja. -Du kan se fugten i bunden.
-Se den engang. -Det tager tid at dryppe, så…
Jeg bør nok lade være med at røre ved den.
Når jeg viser dem det første dagslyskammer…
Wow!
…reagerer de altid med: "Wow, det er enormt. Det ligner en katedral."
Det er et af hulens dagslyskamre.
Det er noget af det smukkeste, jeg nogensinde har set.
Det er smukt. Det er det mest imponerende ved rundvisningen.
Hvordan kan man undgå at stille spørgsmål som:
"Hvem eller hvad er jeg? Hvad er meningen med alt dette?",
når man er sådan et sted her?
Det fik du ikke forberedt mig på.
-Du godeste. -Jeg har et smukt kontor.
Wow.
Aboriginerne kom sandsynligvis herind for at søge ly for vejret.
Ja.
De kom ikke dybt ind i hulen, da der er for mørkt.
Det er tæt på. Der er lidt lys. De tog herind. Her er fladt.
Det må føles specielt at kunne dele dette huleområde med mig og med andre.
Det er det. Og som du selv sagde, så mærkede du noget.
-Ja. -Og det bliver i dig.
-Ja. -Det er godt.
Jeg fører Darin ud af hulen og op ad bakken. Her er en bedre udsigt.
Man har flere kilometers udsigt.
Nu vil jeg vise dig lidt stenkunst.
-Stenkunst? -Nemlig.
Under stenhvælvingen er den store gevinst.
Kig op i loftet.
Wow!
Smuk stenkunst.
Som du kan se, er der mange stjerner.
Mange af aboriginerne her i området, de blev kaldt for wakaman-folket,
brugte stjernerne til at navigere efter.
Så den her fører en hen til den store aftenstjerne, man altid kan se.
-Følger man den, finder man vand. -Virkelig?
Alt dette er baseret på det omkringliggende land.
-Nemlig. -Wow.
På denne side kan du se hundeaftryk.
Ja.
Heroppe har vi en stor åndelig hund, som vi kalder for Djungan-hunden.
Det er hans aftryk.
I det fjerne kan du se stenansigtet.
Der begynder historien om hunden.
Kongen kom med sine syv koner og satte sig her.
Du kan forestille dig, at andre stammer strømmede til.
Øst for os bor Mbabaram-folket,
og nord for os bor Kuku Djungan-stammen, som også benyttede dette område.
Så her fortælles historien om vand og historien om, hvor hunden kom fra.
Ja, der er et kort bag dig med hundeansigtet.
-Sejt. -Han peger hen på det område.
Dengang var havets dybeste punkt ved den blågrå klippe derovre.
Og det område, vi er på, var den lave ende af havet.
Lige her?
Nu har jeg en forhistorisk lækkerbisken til Darin.
Et 65 millioner år gammelt havfossil fra dengang landet lå under vand.
Det her var en del af revet for 400 millioner år siden.
-Bror, tak skal du have. -Ingen årsag.
-Solopgang, solnedgang. Der er vandet. -Nemlig.
Som guide er det her vigtigt at beskytte, for området rummer en masse historie.
Jeg håber bare, at folk ved, hvor gammelt og smukt landet er,
og at de går herfra med ønsket om at beskytte det.
Hver oplevelse rejser samme spørgsmål: "Hvad bør vi gøre?"
Jeg mindes vores tid med Bruce Pascoe.
Hvordan kan vi lære mere af verdens urbefolkning?
Der virker til at være en masse magi i fortiden.
-En kop te. -En kop te.
-Ligesom nu? -Ja. Sæt jer ned. Hent tekanden.
Find ud af, hvilken te de gamle damer og de gamle mænd kan lide.
-Om de bruger mælk eller sukker. -Ok.
-Den slags omsorg… -Respekt, ja.
Vi stiller maden frem på bordet.
Vi deler det med hinanden og taler om bæredygtighed.
Det løser ikke alt. Det er en samtale.
Og den samtale vil føre til et bedre sted.
Det er ikke kun med urbefolkningen, men med hinanden. Vi er holdt op med at…
-Kommunikere. -…elske hinanden.
-Det er så fedt. -Jeg er dig taknemmelig.
-Mange tak. -Ja. Det er smukt.
Det er ligetil.
Sæt jer ned. Lyt. Verden er vores fælles eje.
Tak, Bruce.
Nu har vi mulighed for at gøre netop det.
Vi skal til Girringuns regnskovsområde
for at mødes med Sonya Takau, kommunikationsansvarlig,
og Phil Rist, direktør, for Girringun Aboriginal Corporation.
Jeg hedder Phil Rist.
Jeg er direktør for det meget prominente
forvaltningscenter for aboriginernes land og hav i Queensland.
Vi er i hele Australien.
Vi har ni grupper, og vi dækker et stort område.
Australien har en meget mørk historie,
hvad angår behandlingen af Australiens urbefolkning.
Jo flere der forstår urbefolkningens kvaler,
des bedre.
Vi har et ordsprog…
Det er som regel faren og sønnen, der tager de tunge opgaver.
Når faren har fået nok, så lægger han sit spyd fra sig,
og så samler sønnen det op og kæmper videre.
Det ændrer sig nu, og det er i mindre grad sønnen.
Nu er det datteren, der samler spyddet op.
I er en del af det. Ved at lytte og lære er I med til at ændre tingene.
Australien er et af verdens rigeste lande.
Men i hjertet af Australien
foregår der en kamp, som har stået på i flere generationer.
Det er en del af assimilationen til den dominante kultur.
Og det fører mange problemer med sig.
Der er en ting, der undrer mig.
Hvorfor har regeringen ikke sat sig ned
sammen med folk herfra
for at samles omkring denne visdom og gøre landet endnu bedre?
Det spørgsmål undrer også mig.
I årevis har det hvide Australien sagt, at vi ikke er lige så gode som alle andre.
Og så bliver det forankret,
og det fører en til en tilstand af overlegenhed og underlegenhed.
Jeg tror, tingene ændrer sig nu. Det har de gjort i noget tid.
Jeg forstår, hvad du siger, og jeg er enig. Der er forandring på vej.
Der er en ung generation, som er åbensindet
og fremadskuende.
Det er spændende at sidde her sammen med jer.
Du talte om jeres stemme lige før.
Hvis vi kan sprede ordet og gøre jeres stemme kraftigere…
-Tak. -Jeg er virkelig taknemmelig.
Vi elsker dig.
-Det er det sejeste, vi… -Kan vi beholde jer? I må ikke gå.
-Forsigtig. Måske… -I kommer ikke af med os.
Aboriginerne bør være kraftigt involveret
i de globale udfordringer, vi står overfor.
Man kan ikke fikse miljøet,
hvis man ikke tænker på miljøets indre forbindelser.
Zac og Darin, vi har en særlig gæst, vi vil introducere jer for.
Det her er Khoa.
Hej, Khoa.
Hej, skat. Han er meget sky og genert.
Han er en raceren regnskovsdingo.
Dingoerne er meget ilde set her i landet.
Lige nu foregår der en krig mellem kreaturbranchen og dem,
der vil beskytte dem og redde dem.
Dingoer er klassificerede som Canis,
ligesom ulve, prærieulve, ræve og hunde er det.
Selvom de ser søde ud,
så er vilde dingoer glubske rovdyr, ligesom de fleste andre kødædere.
I Queensland findes der to love,
der grundlæggende har til formål at udrydde dem.
Som aboriginerne ved vi,
at den her fyr er meget vigtig for miljøet.
Han er Australiens toprovdyr.
Hvis man vil holde balance i et økosystem,
så kræver det et toprovdyr.
Hvis man lader ham være, så han kan regulere naturen,
så vil alt være i balance.
Fra barnsben lærer vi, at man skal lade naturen være.
Den kan godt passe på sig selv. Den har ikke brug for os.
Dingoen og aboriginerne har mere til fælles.
Vi er blevet skudt. Vi er blevet forgiftet. Og vi er fanget.
Jeg siger "fanget", fordi der var sort slavehandel her i landet.
Sonya oplyser os om de barske paralleller mellem aboriginere og dingoer.
Vi har rykket os, men der er lang vej endnu,
før vi får ændret den koloniale tankegang,
som har ført an her i landet.
Det er nogle fantastiske paralleller, du trækker.
Hvis vi lod dingoen gå frit rundt og lod den opføre sig naturligt,
så ville alt måske finde en ligevægt igen.
Hvis folk lyttede mere til urbefolkningen, så ville alt finde balance.
Hvis man kan forene den vestlige videnskab med urbefolkningens viden,
så kan vi finde smukke løsninger for miljøet.
Aboriginalkulturen tilhører verden.
Hvis det er klodens ældste kultur,
så er det op til os alle…
-At være taknemmelige for den. -Helt bestemt.
Jeg glæder mig til at dele det her med så mange som muligt.
Det betyder alverden, at Zac og Darin er her og lytter.
Endelig var der nogen, der gad lytte til en aboriginers stemme.
Og derfra sker der en følgevirkning.
Når man deler noget positivt,
som ikke kun er godt for aboriginerne, men for alle, og allervigtigst miljøet,
så gør man noget rigtigt.
Når jeg tager væk fra de her ting,
så eksploderer mit hjerte.
Alle de her samtaler med folk er komplekse.
-Helt sikkert. -Der er så mange forskellige aspekter.
Men en ting er sikkert.
Bruce Pascoe havde ret.
Man skal sætte sig ned og snakke.
Det at sidde sammen med dem
og mærke energierne…
Ja.
…og have en åbenhjertig diskussion
tror jeg er en superkræft, vi har manglet her i verden.
Jeg er med. Verden er større end vores egen baghave,
vores skole eller vores job. Det ser vi på mange forskellige niveauer.
Jeg værdsætter det virkelig.
-Det føles særligt. -Det var det. Jeg er lykkelig.
Jeg ved, hvad jeg vil resten af livet. Jeg er 33 år.
Det går godt.
-Sæson 53 af Down to Earth. -Jeg vil være David Attenborough.
Vi kan ikke ændre på fortiden eller rette op på dens ugerninger,
men vi kan tage os tid til at lære andres historie og lytte til dem.
Selvom der er lang vej endnu,
så er Australien begyndt at anerkende dem, som var der, før de kom.
De lande, der endnu ikke har gjort det, bør gøre som dem.
Alle fortjener en plads ved bordet,
at blive hørt, at være en del af diskussionen.
Verden er ikke helt så stor længere. Nu er vi alle naboer.
Vi påvirker hinanden med selv de mindste handlinger, gode som dårlige.
Ja, i fællesskab kan vi bevare gårsdagens kulturer
og lægge planer for i morgen på samme tid.
Men det skal gøres ved at samarbejde i dag.
Down to Earth anerkender de traditionelle ejere af Australien.
Vi respekterer aboriginernes og øboernes minder,
traditioner, kulturer og håb.
Tekster af: Philip Olsen