NETFLIX-SARJA
Väkemme eli sopusoinnussa maan kanssa tuhansia vuosia.
1700-luvulta lähtien -
brittikolonistit saapuivat aluksillaan valloittamaan manteretta.
Lopulta he riistivät lähes kaiken itselleen.
Me suojelimme maata, otimme vain tarpeeseemme.
Ja annoimme takaisin kaikin tavoin.
Sukupolvia myöhemmin ilma, vesi ja maa ovat saastuneita.
Maaperä on köyhää viljelyksille ja valtameret on liikakalastettu.
Nyt on entistäkin tärkeämpää -
jatkaa taistelua saadaksemme äänemme kuuluviin omassa maassamme,
jotta voimme varjella kulttuuriamme ja äiti maata.
Tämä on tarina eräistä Australian aboriginaaleista.
Australian alkuperäisasutuksista löytyy todisteita jopa 60 000 vuoden takaa -
ennen kolonialisteja, siirtokuntia ja väkivaltaista maan valtaamista.
Kuten muillakin kansakunnilla -
sillä on brutaali ja verinen kolonisaation historia.
Pureutuessamme syvemmälle tähän kauniiseen maahan -
meidän tulee tunnistaa mantereen alkuperäiset ihmiset -
ja heidän tapansa elää maata suojellen.
Moderni yhteiskunta voi oppia -
ihmisen ja planeetan välisen tasapainon kunnioittamisesta.
Kippis. -Siitä tässä jaksossa on kyse.
Tunnustamme alkuperäiset maanomistajat.
Ammennamme heidän kulttuuristaan -
ja näemme, miten menetelmiä käytetään yhä maapallon suojelemiseksi.
Siistiä. Kuin palaisin ajassa taaksepäin.
Melbournen yliopistossa opimme lisää -
Australian historiasta kirjailija Bruce Pascoen kanssa.
Brucen kiistanalainen kirja Dark Emu haastaa yleisen uskomuksen,
että aboriginaalit olivat nomadisia metsästäjä-keräilijöitä.
Brucen mukaan aboriginaalit ymmärsivät luonnonsuojelun päälle -
ja olivat taitavia viljelijöitä. Hänen ajatuksensa eivät ole teorioita.
Ne perustuvat alkuperäisten siirtolaisten ja tutkimusmatkailijoiden tallenteisiin.
Ja Brucesta maan ensimmäisen kansan panosta -
yhteiskuntaan ja maahan tulisi kunnioittaa.
Meille on kunnia jututtaa häntä.
Mahtavaa.
On ilo puhua kanssasi ja oppia.
Se lienee tärkeintä.
Australia on yhä siirtomaa.
KIRJAILIJA ALKUPERÄISVILJELYN PROFESSORI
Se on johtanut väärinkäsityksiin.
Voimme oppia paljon tarkastelemalla, miten aboriginaalit hoitivat maata.
Keskeistä tutkimuksissasi ja puheissasi -
on palata taaksepäin päästäksemme eteenpäin.
Niin. Uskomme, että täällä on maailman vanhin kylä.
Aboriginaalit siis valitsivat asua yhdessä -
kiinteissä taloissa ehkä 50–60 000 vuotta sitten.
Eli kymmeniätuhansia vuosia ennen kuin täällä muka oli ketään.
Se on vanhempi kuin Turkki tai Israel.
Miten aboriginaalit kestivät niin kauan?
Aboriginaalien hallinnon perusta oli olla vaatimattomampia.
Olemme on yksi eläimistä.
Siksi heillä on eläintoteemeja, puutoteemeja, kasvitoteemeja.
Luemme itsemme yhdeksi luontokappaleista.
Hullua, miten luulemme olevamme ylempänä ja otamme.
Meidän on mietittävä keskenämme, olemmeko olemassa -
vielä 20 000 vuoden päästä vai tapammeko itsemme.
Maasta huolehtiminen on kuin huolellista taloudenhoitoa.
Siinä on taloudellista järkeä.
Kaikessa on varmistettava, että maa on kunnossa.
Silloin olemme mekin.
Niin.
Australiassa on noin 500 alkuperäiskansaa.
Se on nykyään vain noin 2,4 % koko väestöstä.
Tutustumme muutamaan kansoista, ja ensimmäinen etappimme on täällä.
Cooya Beach on kaunis ja monimuotoinen Queenslandin rannikkoalue,
jossa on kolme ekosysteemiä.
Ranta, mangrovemetsät ja riutta.
Niitä yhdistävät mutavesi ja vuorovesilaguunit.
Vietämme päivän -
paikallisen alkuperäiskansan, kuku yalanjin, edustajien kanssa.
Tässä jaksossa luovutan kertojan paikan -
kullekin aboriginaalien edustajalle.
Näin kuulemme heitä omin sanoin.
Tämä on Linc Walker.
Olen Linc Walker.
Järjestämme veljeni kanssa kuku yalanji -elämysretkiä.
Yrityksemme on täysin aboriginaalien hallinnassa.
Vierailijat saavat täyden kokemuksen.
Perinteisen maamme varjelijoina -
on velvollisuutemme jakaa tuhansien vuosien perinnetietoa.
Tervetuloa Cooya Beachiin. -Kiitos, kun saimme tulla.
Ihan mahtavaa.
Olette kuku yalanjin maassa. Puhumme kukuyalanjia.
Tämä paikka on Cooya Cooya. Se tarkoittaa kalastusta. Kalaa on paljon.
Nämä on pyydystetty täältä. Krokotiileja, miekkakaloja,
sahahaita, kilpikonnia…
Onko tuo miekkakala? -On. Pari erilaista.
Entä tuo? Onko se miekkakalasta? -Se on miekka.
Ja se on saha. -Tämä on sahahai.
Siihen laitettiin kahvat ja kaadettiin puita.
Harjoitatteko siis perinteistä kalastusta?
Joo, keihäillä. Valikoivaa metsästystä, keräilyä,
poimimista, verkkoja, ansoja, kaikenlaista.
Kuinka vanhoina opitte kalastustekniikat?
Todella pieninä. Opimme kaiken isovanhemmiltamme,
äidiltä ja isältä, sediltä ja tädeiltä. Kaikilla on kikkansa.
Monet vanhimmista eivät voi enää kävellä.
Tarkoituksemme on metsästää ja ruokkia heidät hyvin joka päivä.
Useimmat perheistä eivät välttyneet diabetekselta.
Tiedätte varmaan sukupolvista, jotka vangittiin.
Heille syötettiin sokeria, jauhoa, tupakkaa ja teetä.
Jestas.
Isoäitini sukupolvella on diabetes.
Vapauduttuaan he saivat taas kunnollista ruokaa metsästäen ja keräillen.
Meidän sukupolvemme haluaa varmistaa, että väkemme pysyy terveenä.
Hieno juttu.
Kulttuurimatkailu on yksi tapa tuoda kulttuuriamme näkyväksi.
Voimme suunnata ylpeinä tulevaan ja korjata menneisyyden pahat teot.
Tulkaa tänne. Harjoitellaan ensin keihäillä.
Viemme Darinin ja Zacin rannalle.
Opetamme heitä käsittelemään keihästä turvallisesti.
Suku on ollut täällä 20 000 vuotta. Elimme ennen merellä,
mutta vesi työnsi meidät takaisin. Nyt palaamme vuorelta.
Perheet ovat samoja. Tarinat ovat nivoutuneet yhteen.
Ja maamerkit yhdistävät meidät tarinoihin.
Vau.
Tulkaa valitsemaan keihäänne.
Tunnustelkaa. Sen pitää olla sopivan painava.
Mikä tuntuu hyvältä. Harjoitellaan ensin ja sitten…
Voitte vaihtaa myöhemmin.
Tämä tuntuu hyvältä. -Varo kaveria takana.
Onneksi se ei ollut terävä pää.
Ensimmäinen sääntö. Kun kannatte keihästä,
pitäkää se olalla.
Ettemme töki toisiamme. -Halusin vain katsoa kärkeä.
Sitten varvas viivalle.
Laittakaa sormi keihään päähän ohjaamaan.
Jalat kohti kohdetta. Kun on valmista, pistä koko paino takajalalle.
Nojaa kunnolla taakse.
Nosta etummaista jalkaa. Askel taakse ja työnnä sormella.
Testikierros. Juuri noin.
Se jäi heilumaan. -Helppoa.
Otetaan uudestaan. -Siistiä.
Kiitos. -Eipä kestä.
Ehkä siirrän niitä kauemmaksi.
Näetkö noin kauas vedessä?
Kalat kuulevat ja lähtevät karkuun. Niitä pitää jahdata.
Muistakaa kalojen suomut. Heittäkää kovaa.
Ei tekosyitä tämän jälkeen.
Lähellä. Ei haittaa, se kelluu.
No niin. -Hyvä osuma.
Oletteko nähneet tällaista?
Woomera. -Ei.
Tämä hoitaa sormen virkaa.
Se antaa vipuvoimaa.
Asepäivitys.
VIRTALÄHDE
Kun sormi pysyy keihään päässä,
testaamme woomeraa käden jatkeena.
Se tuo lisävoimaa kalastukseen.
Hienoa. -Hyvä voima.
On pelottavaa, kun keihäitä sinkoilee siellä täällä.
Turva-asiat on käytävä huolella läpi…
Siellä menee.
…ennen kuin aloitamme perinteisen metsästyksen.
No niin. Enempää emme voi auttaa. Valmista?
Aikalailla.
Jäämme Darinin kanssa rannalle keräämään lääkkeitä ja ruokaa.
Te kaksi menette metsästämään.
Tuokaa meille kalaa, rapuja ja muuta.
Selvä. -Kisa alkaa.
Meikä hoitaa. -Onko näin?
Hae rehut. -Selvä.
Otan Zacin mukaani jahtaamaan mutarapuja. Katsotaan, mitä tulee.
Ravut näyttävät usein noilta rei'iltä.
Ne kipittävät karkuun, kun lähestymme.
Nämä ovat keihäsrauskun ruokailukoloja.
Simpukan liike mudassa synnyttää sähkövirran.
Rausku löytää sen, pitää paikallaan, murskaa ja syö sen.
Tätä kasvaa kaikkialla.
Se on yksi hyödyllisimmistä lääkkeistä. Ja sitä riittää.
Tämä on sen hedelmä.
Näetkö vihreän ja valkoisen? Valkoinen on kypsä.
Pienet valkoiset marjat ovat rantasalaatin hedelmiä.
Silmätulehdukseen tai jos on hiekkaa silmässä.
Otetaan kypsä hedelmä ja puristetaan.
Sen suolavettä voi käyttää antiseptisenä aineena.
Siinä on silmähuuhde tai silmätipat. Yksinkertaista.
Vau, miten…
Sen tuntee… Se ei kirvele vaan puhdistaa.
Huuhtoo. Purista sitä.
Sillä voi pestä ihon. Se on hellävaraista eikä tahmaa.
Se kuivuu siististi. -Mahtavaa.
Käytännöllistä täällä puuhatessa.
Kun kädet klähmääntyvät.
Tämä kaveri on erakkorapu.
Se on kuyulin, mutapiippu. -Iso erakkorapu.
Ne ovat rannan paras syötti.
Jos kalastat rannalla tai joentörmällä, kerää erakkorapuja.
Aboriginaalit jättävät kiviä hyvälle kalapaikalle.
He keräävät litteitä ja pyöreitä kiviä, kuorenpalasia.
Merkiksi muille… -Hyvästä paikasta.
Voiko salaattiosankin syödä?
Ei oikeastaan.
Mutta se toimii siteenä. -Aijaa.
Palovammaan tai haavaumaan. Kokeile, miten viileä.
Reissulta palatessa ne voi upottaa veteen puun alla.
Mieletöntä. -Viilentää mukavasti.
Täydellinen auringonpolttamiin.
Tässä on elämänlankaa. -Kappas.
Tässä on keltainen kukka.
Maassa on violettikukkainen.
Sanomme niitä rauskuköynnöksiksi.
Jos kulkee rannalla ja rausku pistää,
tai teloo jalkansa riutalla, se on vahva antiseptinen aine.
Se murskataan ja liotetaan. Sitten upotetaan jalat.
Se turruttaa, jotta palaset saadaan irti.
Kaikkialla minne meneekään -
kasvien ja eläinten välillä on erityinen yhteys.
Ihmisten tehtävä on löytää nämä erityiset yhteydet.
Se on alkuperäinen tapa.
Annetaan Zacin ja Brandonin teloa itsensä. -Me tuomme lääkkeet.
Tämä on kuuetanan kuori.
Uuden kuun aikaan se on tumma, täysikuun aikaan valkoinen.
Väri muuttuu kuunkierron mukaan.
Siksi se on kuuetana. -Se ei ole moksiskaan.
Niissä on se itu, että jos metsästää pilvisellä säällä -
eikä tiedä vuorovedestä, voi katsoa kuoresta.
Jos se on tuollainen tumma, vuorovedestä tulee hyvä.
Otatte siis paljon vihjeitä eläimistä.
Suurin osa kasveista tai eläimistä kertoo.
Kiehtovaa. Siistiä. Kuin palaisin ajassa taaksepäin.
Tätä teimme aina pienenä. Emme halunneet muuta.
Paljon parempaa kuin videopelit. -Niin.
Tietonne vuorovaikutuksesta luonnon kanssa -
tuntuu tärkeältä koko yhteiskunnalle.
Niin. Jokainen perhe on vastuussa eri eläimistä.
Heillä on oma toteeminsa, jonka eläintä tulee suojella.
USEIMMILLA ON AINAKIN NELJÄ HENKILÖKOHTAISTA TOTEEMIA
Jos seuraa eläimiä, ne kertovat salaisuudet.
VASTUU TOTEEMISTA ON ELINIKÄINEN
Kalastamme laskuveden aikaan.
Kaikki isot krokot ja hait palaavat nousuvedellä.
Eli molemmilla kuusi tuntia aikaa. Kaikki on opittava jakamaan.
Tuo on iso koiras.
Tuliko enempää? -Vain yksi.
Aika hieno. -Toinen tuolla on aika eloton.
Tämä on siis koiras. Alapuolella näkyy kolmio.
Siitä sen erottaa. Taistelijoilla on isommat sakset.
Haluatko? -Mikä jottei.
Tämä on turvallisin tapa. -Lasketaan alas.
Temppu on pitää kädet takana. Älä pistä niitä eteen.
Alle vai? -Ei niin.
Ne tarraavat kiinni. -Oikeasti?
Useimmat eivät tajua, kuinka vaarallisia mutaravut voivat olla.
Saitko? -Kai.
Yksi saksista murskaa ja toinen viiltää.
Ne hyökkäävät kohti, jos tulee liian lähelle.
Sillä on iso taistelusaksi, murskaaja.
Älä pidä siitä, se murtaa luut.
Toinen leikkaa sormesi irti.
Ihan tosi? Jösses. -Testaa.
Pikkurilli. -Tahdon pitää sormeni.
Katsokaa.
Koppi.
Eikö olekin vaikuttava? -Tämä on sinun.
Laske vain maahan.
Hyvä. Oli kiva tavata. -Kiitos teille.
Tuli toiveikas olo. -Niin.
Kas niin.
Otetaanko kookospähkinöitä? -Se on suunnitelma.
Antaa heidän juoksennella. Me rikomme pähkinät.
Käytän kärkeä ja aloitan pehmeästä päästä.
Ole hyvä.
Sitten vain raavitaan.
Näin tehdään oikeaa kookosmaitoa. Kippis.
Näytät sitten mallia muille.
Kyllä. Kiitos. -Ilman muuta.
Tuolla. -Hävisikö se?
Jep. Hävisi.
Nyt tiedän, mitä etsin.
Rapuja. -Tuolla on yksi. Näetkö?
Miten näet niin kauas? -Tuossa. Nappaa se.
Tule lähelle.
Tähtää tummaan kohtaan.
Ohi meni. Näetkö sen?
Ohi meni. Siinä alla.
Alla.
Noin.
Kiinni jäi. -Hyvä. Suoraan keskelle.
Siinä on rapu.
Suoraan keskeltä.
Tykkään perhokalastaa, koska saalis vapautetaan.
Mutta tuntuu paremmalta, että syömme saaliin.
Itsepyydystetty maistuu paremmalta.
Takuulla.
Katso nyt.
Sitten näytän, miten se kokataan. Toivottavasti teillä on nälkä.
Heippa. Olen Darin. -Kiva tavata. Olen Delissa.
Olen perinteinen korinkutoja. Tämä on sukulaistyttöni Cayanna.
Hei, Cayanna.
Tätä tein aina isoäitini kanssa.
Istuimme yhdessä. -Mistä kuitu tulee?
Käytämme mustaa palmua. Se on harvinainen puu.
Musta palmu kasvaa vain -
rannikkokaistaleella Queenslandin tropiikissa.
Miehet tekevät puusta -
rytmikapuloita.
Seremoniajuttuja.
Kyllä. Rytmikapuloita, woomeroita, keihäänkärkiä, mikään ei mene hukkaan.
Kaadammehan koko puun.
Jokaisen puun, jonka kaadan Daintreessa, istutan uudelleen.
Se on kestävää. -Hienoa.
Perinteisen kulttuurin harjoittaminen siirtokunnassa oli laitonta.
Olemme onnekkaita, että perinteemme jatkuivat -
perheemme ja naisten kautta tuleville sukupolville.
He siirtävät ne edelleen seuraavalle sukupolvelle.
Säkkejä käytetään vauvan kantamiseen.
Kahva tulee pään päälle. Näin.
Näin vauvoja kannettiin pensaikossa.
Näihin isoihin -
menee kolmisen kuukautta.
Kolme kuukautta? -Eli aika pitkään.
Tällaisen pienen tekee puolessa tunnissa.
Istuimme nanan kanssa juhlapyhinä. Se oli tarinatuokiomme.
Nana piiloutui koriin.
Varastettujen sukupolvien aikaan… -Mitä?
Kun valkoiset viranomaiset hakivat lapset.
Vitsailetko?
Hänelle annettiin meripapu, joka pitää vauvan hiljaa.
Eikä häntä viety sillä kertaa.
Lapsemme ja perheemme siirrettiin perinteisiltä mailtamme vasta vastikään.
Siitä on vain yksi sukupolvi.
Olemme siunattuja, että kulttuurimme on vielä jäljellä.
Voimme jakaa sen muun maailman kanssa.
Jos ei lasketa sitä, että rapu on suoraan merestä,
mikä on kokkaamisen salaisuus?
Heitetään pataan.
Tehdään pohja kookosöljystä.
Tarkka mitta.
Reilu nokare voita.
Murskattua valkosipulia. -Se on ihanaa.
Tässä on lähinnä bird's eye -chiliä. Tämä on 25 vuotta vanhaa.
Siinä on vain chiliä, etikkaa ja suolaa. Laitetaan pari.
Nesteessä on vain etikkaa ja suolaa.
Hittolainen.
Sen haistaa heti, kun se alkaa kypsyä.
Jos rapua keittää liikaa, liha jämähtää kuoreen.
Tämä on pensassitruunaa. Siinä on paljon parempi maku.
Oikeasti? Pensassitruuna?
Jep. Maistahan siitä.
Ripaus suolaa.
Kansi päälle, ja viisi minuuttia.
Höyryssäkö? -Varotaan, ettei kaikki muutu oranssiksi.
Sitten on valmista. -Kastanko pataan?
Pohjaa myöten.
Hyvä. Jos sapuska ei riitä, tehdään lisää.
Uusi satsi.
Mitenköhän Darin pärjää koriensa kanssa?
Se vaatii kärsivällisyyttä.
Miltä tämän pitäisi näyttää?
Jotta tiedän.
Siitä tulee tällainen. -Kappas vain.
Tuntuu hyvältä pysähtyä ja keskittyä johonkin.
Hidastaa ja kuunnella tarinoitasi.
Toivottavasti nautit.
Kiitos sinulle.
Mitä jätkät? -Miten meni?
Mitä kuuluu? -Miten teillä?
Aika hyvin.
Tuli hyvä saalis.
Oliko kivaa? -Saimme rapuja.
Ei hassumpaa.
Löysimme siistejä lääkekasveja. Söimme kookosta.
Kiva. -Eeppinen iltapäivä.
Mieletöntä.
Tässä on ruokakauppa, apteekki ja kaikki tarvittava samassa.
Upeaa nähdä, miten elätte.
Kiitos, kun vaalitte perinteitä ja saimme tulla.
Tulkaa toistekin. Teillä on aina perhettä täällä.
Kiitos teille. -Kiitos.
Nähdään. Tämä oli hienoa.
Ensi kertaan. -Kiitos. Mukavaa päivää.
Seuraava etappimme on kansallispuisto Queenslandin pohjoisosassa.
Se ei ole tyypillinen puisto. Vain 400 miljoonan vuoden aikana -
luontoäiti loi tämän uskomattoman veistoksen.
Maamassat siirtyivät, vesi virtasi, kalkkikivi liukeni.
Ja lopputulos on tässä, Chillagoen luolat.
Yhteys Australian alkuperäiskansojen -
ja luolien välillä ulottuu kymmenien tuhansien vuosien taakse.
PUISTONVARTIJA
Valitettavasti sairastuin pahasti, joten Darin meni yksin.
Ole hyvä. -Onpa erikoista.
Mikä tämä on? -Pieni paikka nimeltään Chillagoe.
Täällä on pieni päivänvalokammio.
Haluan näyttää myös merifossiileja.
Oikeasti?
Alue oli ennen veden alla.
Niin. -Kauanko siitä on?
Tämä on noin 400 miljoonaa vuoden takaa.
Neljäsataa miljoonaa? -Jep.
Oho.
Miten kaikki syntyi? Se näyttää ilmestyvän tyhjästä.
Kun hiili ja sedimentit sekoittuvat, syntyy sedimenttikivi eli kalkkikivi.
Maankuoren liikkuessa lisääntynyt lämpö ja paine -
työntävät sen pystyyn kuten tässä.
Sitä on vaikea kuvitella, mutta tutkijat uskovat,
että luolat alkoivat syntyä noin 400 miljoonaa vuotta sitten.
Siihen aikaan tämä kaikki oli veden alla.
Hei, mikä sinä olet?
Ammoniitti, meren muinainen saalistaja.
Valtava määrä meikäläisiä asutti paikallisia meriä -
ennen sukupuuttoamme.
Eli täältä löydetyt ammoniittifossiilit vain todistavat asian.
Kyllä. Alue todella oli veden alla.
Miljoonien vuosien mittaan litosfäärilaatat siirtyivät.
Ne yhdistyivät toisiinsa ja muodostivat vuoret.
Miljoonien vuosien sateet ja eroosio synnyttivät upeat luolat niiden sisälle.
Ne jäivät maan perinteisten varjelijoiden huomaan 60 000 vuodeksi.
Mutta muista, ettei meitä ole ollut noin 65 miljoonaan vuoteen.
Siitä tulikin mieleen, että pitää mennä.
Nähdäänkö vielä?
Vain fossiilimuodossa!
Jestas sentään.
Uskomatonta.
Kun vien ihmiset luoliin, hekin näkevät sen kauneuden.
Siksi pidän työstäni.
Rinnan yli.
Herranen aika.
Nyt ollaan syvällä, Eddie. -Luolassa ollaan.
Tämä löydettiin vuonna 1891.
1891?
Niin, erään William Athertonin toimesta.
Tuolla on hämähäkki. -Mitä?
JAHTIHÄMÄHÄKKI: JALKOJENVÄLI JOPA 30 CM
Kun ihmiset näkevät jahtihämähäkin, he säikähtävät.
Käteni kokoinen.
Selitä nämä suipot rakenteet.
Miksi niitä sanotaan? -Stalaktiitiksi.
Stalaktiitti?
Ja stalagmiitit nousevat maasta.
Stalaktiitissa kosteus kulkee keskeltä läpi.
Se putoaa kuin pillistä -
muodostaen stalagmiittia ylöspäin.
Kauanko näiden muodostumiseen menee?
Stalaktiittia syntyy 3–5 senttiä sadassa vuodessa.
Stalagmiittia vain sentti sadassa vuodessa.
Tästä näkee.
Aivan. -Kosteus valuu kärkeen.
Kappas. -Se ottaa aikansa tippua.
Koskenko vai annanko olla? Olkoon.
Kun astumme ensimmäiseen päivänvalokammioon…
Vau!
…ensireaktio on hämmästys.
"Näyttää valtavalta. Kuin katedraali."
Yksi päivänvalokammioistamme tässä luolassa.
Tämä on ehkä kauneinta, mitä olen koskaan nähnyt.
Se on kaunista. Tämä on kierroksen vaikuttavin osuus.
Tällaisissa paikoissa miettii väkisinkin olemassa oloaan.
Mitä tämä on? Mistä kaikessa on kyse?
Et todellakaan valmistellut minua tähän.
Herranjumala. -Eikö olekin nätti toimisto?
Tänne aboriginaalit tulivat luultavasti säänsuojaan.
Aivan.
He eivät menneet kovin syvälle pimeyteen.
Tämä oli lähellä. Tuolta tulee valoa. Tasaista maata.
Tuntuu varmaan hienolta jakaa luolasto meidän muiden kanssa.
Kyllä. Kuten sanoit aiemmin, tunsit jotain.
Niin. -Siitä jää muisto.
Niin. -Se on hyvä.
Vien Darinin luolan ulkopuolelle ihastelemaan näkymää kukkulalta.
Sieltä näkee kilometrien päähän.
Kas niin. Näytän vähän kalliotaidetta.
Kalliotaidetta? -Nimenomaan.
Oikea herkkupala on tämän kiven alla.
Katsopa kattoon.
Kaunista kalliotaidetta.
Täällä näkyy tähtiäkin.
Monet seudun aboriginaalit…
Meitä kutsutaan wakamaneiksi.
Käytimme tähtiä yössä suunnistamiseen.
Tämä kaikki johtaa kohti suurta iltatähteä.
Tuolla. -Ja jatkaa siitä.
Kohti vettä. -Ihan tosi?
Taide siis pohjautui maisemaan.
Aivan. -Vau.
Tuolla puolella näkyy koiranjälkiä.
Niin.
Meillä on iso henkikoira,
jota kutsutaan Djunganiksi. Tämä on sen reitti.
Kaukaisuudessa siintää kallioseinämä.
Sieltä Djunganin tarina alkaa.
Kuningas istuskeli täällä seitsemän vaimonsa kanssa.
Täältä näkee, jos toinen heimo lähestyy.
Itäpuolellamme ovat mbabaramit.
Ja pohjoisessa kuku djungan.
Hekin tulivat tälle alueelle.
Tämä siis kertoi tarinan vedestä -
ja koiran lähtökohdista.
Takanasi on kartta, jossa on koiran naama.
Hieno. -Se osoittaa tuonne päin.
Sinertävän harmaa kivi oli meren syvintä osaa.
Ja me olemme nyt meren matalassa poukamassa.
Tässäkö?
Nyt näytän Darinille esihistoriallisen aarteen.
Se on merifossiili 65 miljoonan vuoden takaa, kun seutu oli veden alla.
Tämä oli osa riuttaa 400 miljoonaa vuotta sitten.
Veli, kiitos tuhannesti. -Totta kai.
Auringonnousu, auringonlasku. Vettä. -Aivan.
Oppaana on tärkeää vaalia alueen historiaa.
Toivon, että ihmiset tietävät, kuinka vanha ja kaunis maa on.
Ja saavat kipinän sen suojelemiseen.
Jokainen kokemus johtaa samaan kysymykseen.
Mitä me voisimme tehdä?
Muistan aikamme Bruce Pascoen kanssa.
Miten voimme oppia lisää maailman alkuperäiskansoista?
Menneisyydessä on niin paljon taikaa.
Kuppi teetä. -Kuppi teetä.
Kuten nytkin. -Istutaan alas. Haetaan teekannu.
Selvitetään, millaisesta teestä vanha sukupolvi pitää.
Tuleeko maitoa tai sokeria.
Sellainen huolenpito… -Kunnioitus. Niin.
Tuomme ruoan pöytään.
Jaamme sen keskenämme ja puhumme kestävyydestä.
Se ei ole parannuskeino, se on keskustelua.
Ja se keskustelu johtaa johonkin parempaan.
Ei vain alkuperäiskansojen kohdalla vaan keskenämme. Lakkasimme…
Kommunikoimasta. -…rakastamasta.
Upeasti sanottu. -Olen äärimmäisen kiitollinen.
Kiitos paljon. -Se oli kaunista.
Se on yksinkertaista.
Istu alas. Kuuntele. Maailma on tarkoitettu jaettavaksi.
Kiitos, Bruce.
Ja nyt koittaa seuraava tilaisuutemme.
Menemme Girringunin sademetsään.
Tapaamme viestintäpäällikkö Sonya Takaun -
ja toimitusjohtaja Phil Ristin Girringunin aboriginaalien yhdistyksestä.
Olen Phil Rist.
Olen merkittävän aboriginaalien maa- ja merenhallintakeskuksen johtaja.
Toimimme ympäri Australiaa. Meitä on yhdeksän ryhmää -
ja katamme suuren alueen.
Australialla on synkkä historia mitä tulee -
alkuperäiskansojen kohteluun.
Ja mitä useampi tietää -
alkuperäiskansojen kamppailusta, sitä parempi.
Meillä on tapana sanoa,
että isä ja poika hoitavat raskaat työt.
Kun isälle riittää, hän laskee keihäänsä.
Poika nostaa sen ja jatkaa taistoa.
Se on muuttumassa, eikä se ole niinkään poika.
Nyt tytär nostaa keihään.
Tekin olette osa sitä.
Kuuntelemalla ja oppimalla pääsette osaksi muutosta.
Australia on maailman rikkaimpia maita.
Mutta Australian sydämessä -
on sukupolvia jatkunut kamppailu.
Se on osa assimilaatiota hallitsevaan kulttuuriin.
Ja siihen liittyy paljon ongelmia.
En voi käsittää,
miksei se näy hallituksessa -
ja paikallisissa asukkaissa.
Kaiken sen tiedon voisi käyttää valtion eduksi.
Kamppailen tuon kysymyksen kanssa.
Valkoinen Australia on osoittanut vuosia, ettemme ole yhtä hyviä kuin muut.
Se syöpyy mieleen.
Toisinaan viittaan ylemmyys- ja alemmuuskompleksiin.
Asiat ovat muuttumassa. Sitä on jatkunut jo jonkin aikaa.
Olen samaa mieltä kanssasi. Muutos on tulossa.
Tiedän, että nuori sukupolvi on avoimempaa -
ja katsoo tulevaisuuteen.
On mahtavaa istua kanssanne tänään.
Mainitsit äänenne.
Jos voimme jotenkin levittää sanomaa -
ja nostaa niin sanotusti volyymia…
Kiitos. -Olisin otettu siitä.
Olette ihania.
Tämä on siisteintä… -Voimmeko pitää teidät?
Älkää lähtekö.
Varo, saatamme jäädäkin… -Ette pääse meistä eroon.
Aboriginaalien pitäisi olla vahvasti mukana -
nykypäivän globaaleissa ongelmissa.
Luonnollista ympäristöä ei voi korjata huomioimatta -
luonnon sisäisiä yhteyksiä.
No niin, Zac ja Darin.
Meillä on teille erikoisvieras.
Tämä on Khoa.
Hei, Khoa.
Hei, kulta. Se on arka ja ujo.
Se on puhdasrotuinen sademetsädingo.
Dingoilla on tässä maassa erittäin viheliäs maine.
Käymme sotaa karjatalouden -
ja dingojen suojelijoiden välillä.
Dingot luokitellaan Canis-sukuun -
kuten sudet, kojootit, ketut ja koiratkin.
Ne näyttävät söpöiltä ja lutuisilta.
Mutta villit dingot ovat lihansyöjinä julmia saalistajia.
Queenslandin osavaltiossa on tällä hetkellä kaksi säädöstä,
jotka tappaisivat dingot sukupuuttoon.
Aboriginaaleina tiedämme, että tämä kaveri -
on äärimmäisen arvokas luonnollisessa ympäristössä.
Se on Australian huippupeto.
Jotta mikä tahansa ympäristö tai ekosysteemi pysyisi tasapainossa,
tarvitaan huippupeto.
Jos se saa hoitaa oman tonttinsa rauhassa luonnon tasapainottajana,
kaikki muukin tasapainottuu.
Meidät on opetettu jättämään luonto rauhaan.
Se osaa huolehtia itsestään. Ihan ilman meitä
Dingoilla ja aboriginaaleilla on paljon yhteistä.
Meitä on ammuttu, myrkytetty ja vangittu.
Ja kun sanon vangittu, täällä käytiin mustien orjakauppaa.
Sonya valaisee meitä karuista yhtäläisyyksistä -
aboriginaalien ja dingojen välillä.
Olemme edistyneet, mutta matkaa on hurjasti jäljellä.
Koloniaalinen ajattelutapa -
on niin tiukassa tässä maassa.
Hämmästyttäviä nuo yhdenmukaisuudet.
Jos annamme dingojen olla vapaita ja toimia luontaisesti,
tasapaino palautuu kaikkialle.
Sama asia. Jos kuuntelisimme alkuperäiskansojen ääntä,
tasapaino löytyisi.
Kun länsimainen tiede ja alkuperäiskansojen tieto yhdistetään,
syntyy upeita ratkaisuja…
Ehdottomasti. -…ympäristön hyväksi.
Aboriginaalien kulttuuri kuuluu maailmalle.
Ja jos se on planeettamme vanhin elävä kulttuuri,
vastuu on meidän kaikkien.
Pitää olla kiitollinen. -Ehdottomasti.
En malta odottaa, että saan jakaa tämän mahdollisimman monen kanssa.
Se, että Zac ja Darin ovat täällä ja kuuntelevat, on huikeaa.
Joku vihdoinkin kuunteli aboriginaalien ääntä.
Siitä alkaa virtausvaikutus.
Kun jakaa jotain positiivista,
joka ei hyödytä vain aboriginaaleja vaan meitä kaikkia,
ja ennen kaikkea luonnollista ympäristöä,
tekee jotain oikein.
Tällaisen jälkeen tuntuu aina,
että sydän räjähtää.
Keskustelut ihmisten kanssa, se on mutkikasta.
Ehdottomasti. -On niin monta eri aspektia.
Mutta sen ainakin tiedän,
että Bruce Pascoe oli oikeassa.
On istuttava juttelemaan.
Yhdessä istuminen ja oleminen,
energian vaihto…
Niin.
Ja avoin ja rehellinen keskustelu.
Se lienee supervoima, joka maailmasta puuttuu.
Tiedän, mitä tarkoitat. Maailma on isompi kuin takapiha,
koulu tai työpaikka. Sen näkee monella tasolla.
Palaan aina täynnä arvostusta.
Se on erityistä. -Tässä se on. Olen onnellinen.
Keksin, mitä haluan elämältäni, ja olen 33.
Aika hyvin.
Down to Earthin 53. kausi… -Haluan olla David Attenborough.
Mennyttä ei voi muuttaa.
Emmekä ehkä voi koskaan korjata vääryyksiä.
Mutta voimme oppia muiden historiasta ja kuunnella heidän ääntään tänään.
Vaikka matka onkin vielä pitkä,
Australia on aloittanut vuoropuhelun alkuperäiskansojen kanssa.
Maiden, jotka eivät ole sitä tehneet, tulisi ottaa mallia.
Kaikki ansaitsevat paikan pöydässä,
tulla kuulluksi ja osallistua keskusteluun.
Maailma ei ole enää niin iso. Olemme nyt naapureita.
Pienimmätkin tekomme, hyvät ja pahat, vaikuttavat toisiimme.
Kyllä, voimme säilyttää eilisen kulttuurin.
Ja suunnitella samaan aikaan parempaa huomista.
Se kuitenkin toteutuu tämän päivän yhteistyöllä.
Tunnustamme maiden perinteiset omistajat.
Kunnioitamme vanhimpia muistojen, perinteiden ja kulttuurin vaalijoina.
Tekstitys: Katariina Uusitupa