NETFLIXOVA SERIJA
Naši su ljudi živjeli u skladu s ovom zemljom tisućama godina.
Od 1700-ih
britanski kolonisti stizali su brodovima s namjerom osvajanja kontinenta
i na kraju uzimanja cijelog kontinenta za sebe.
Nekad smo štitili zemlju, uzimali tek toliko da preživimo
i vraćali joj na sve moguće načine.
Generacijama poslije zrak, voda i kopno su zagađeni.
Iz tla teško rastu usjevi, a oceani su prekomjerno izlovljeni.
Danas je važnije no ikad
da se i dalje borimo da imamo glasa u svojoj zemlji,
da očuvamo svoju kulturu i svoju Majku Zemlju.
Ovo je priča nekih Aboridžina u Australiji.
Dokazi o Aboridžinima u Australiji datiraju više od 60 000 godina,
prije kolonijalnog otkrića, naseljavanja i neprijateljskog preuzimanja zemlje.
Kao i mnoge nacije diljem svijeta,
ima brutalnu i krvavu povijest kolonizacije.
Kako idemo u daljnje istraživanje ove prekrasne zemlje,
moramo dati poštovanje izvornim ljudima kontinenta
i to što žive da zaštite i očuvaju zemlju.
Suvremeno društvo može učiti iz njihova poštovanja prema ravnoteži
između ljudi i ostatka planeta.
-Živjeli. -O tome govori ovaj nastavak.
Prepoznajemo izvorne vlasnike zemlje, učimo iz njihove kulture
i vidimo kako se te metode i danas primjenjuju na zaštitu Zemlje.
Baš fora. Kao da se vraćam u prošlost.
Na Sveučilištu u Melbourneu nastavljamo učiti
o povijesti Australije tijekom druženja s autorom Bruceom Pascoeom.
Bruceova kontroverzna knjiga Tamni emu osporava uvriježeno mišljenje
da su izvorni stanovnici Australije nomadski lovci i sakupljači.
Bruce tvrdi da su Aboridžini bili
snalažljivi konzervatori i sofisticirani farmeri.
Njegove su ideje daleko od same teorije.
Njegova je premisa izvučena iz dnevnika i zapisa
izvornih kolonista i istraživača.
Bruce smatra da se Aboridžinima, kao Prvom narodu,
treba iskazati poštovanje za njihov doprinos društvu i zemlji.
Nama je čast razgovarati s njim.
-Ovo je sjajno. -Da.
Zadovoljstvo nam je razgovarati s vama i učiti.
Mislim da je to ključno.
Australija je još uvijek kolonijalna zemlja.
AUTOR I PROFESOR AUTOHTONE POLJOPRIVREDE
I neshvaćena je zbog toga.
Možemo saznati mnogo više o zemlji
gledajući kako su je Aboridžini vodili.
Sve ono što ste istraživali, govorili i dijelili
zapravo je vraćanje unazad da bismo krenuli naprijed, zar ne?
Da. Mislimo da je ovo najstarije selo na svijetu.
To znači da su Aboridžini odlučili živjeti zajedno
u izgrađenim kućama prije možda 60 000 godina.
To su desetci tisuća godina prije no što su mislili da je itko…
Da. Starije je od Turske i Izraela.
Zašto su Aboridžini uspjeli preživjeti toliko dugo vremena?
Osnova aboridžinske vlade bila je da budemo skromniji.
Trebamo se smatrati životinjama.
Zato Aboridžini imaju životinjske toteme, toteme stabala, biljne toteme,
jer sebe vidimo kao stvorenja.
To je luda ideja superiornosti i uzimanja.
Mi moramo razgovarati i pitati se:
„Hoću li biti ovdje za 20 000 godina ili ćemo se poubijati?”
Čuvanje Zemlje je poput čišćenja kuće.
-Da. -I ima ekonomskog smisla.
Sve što radimo… Moramo se pobrinuti da je ona dobro
i mi ćemo biti dobro.
Da.
Postoji oko 500 različitih aboridžinskih naroda diljem Australije.
Danas čine samo oko 2,4 % ukupnog stanovništva.
Posjetit ćemo samo neke od tih naroda, a ovo je naša prva postaja.
Cooya Beach prekrasno je i raznoliko obalno područje Queenslanda
s tri jedinstvena ekosustava.
Plaža, mangrovi i obalni greben.
Sve ih povezuju muljevite obale i plimne lagune.
Provest ćemo dan s predstavnicima autohtone skupine ovog područja,
narodom Kuku Yalanji.
U ovom nastavku većinu vremena riječ ću davati
aboridžinskim predstavnicima
kako bismo čuli njihove riječi.
Ovo je Linc Walker.
Ja sam Linc Walker. Moj brat i ja vodimo Kuku Yalanji obilaske kulturnih staništa.
Naša je tvrtka u stopostotnom vlasništvu Aboridžina.
Posjetitelji potpuno urone u kulturu.
Kao čuvarima tradicionalne zemlje,
naša je odgovornost nastaviti prenositi kulturno znanje
koje smo akumulirali tisućama godina kroz naše obitelji.
-Dobro došli na Cooya Beach. -Hvala vam.
Oduševljen sam.
U zemlji ste Kuku Yalanjija. Imamo svoj jezik.
Ovo mjesto je Cooya Cooya. To znači ribolov. Ovdje lovimo razne ribe.
Ovo su samo neke stvari odavde.
Krokodili, sabljarke, morski psi pilani…
-To je od sabljarke? -Da, razne vrste.
-A ono? To je od sabljarke? -To je sabljarka.
-I to ti je pila. -Ovo je pilan.
Stavljali su ručke na oba kraja i time pilili stabla.
Vi se bavite tradicionalnim ribolovom?
Podvodnim ribolovom, selektivnim lovom, sakupljanjem,
uzimamo ono što trebamo, lovimo mrežama, zamkama, svašta.
Koliko ste imali godina kad ste počeli učiti te tehnike?
Bili smo baš mali. Učili smo kad smo bili s djedom i bakom,
mamom i tatom, ujacima i ujnama. Svatko ima svoje trikove.
Mnogo naših starijih više ne može hodati pa mi postavimo sve ovo
kako bismo mogli nastaviti loviti i dobro ih hraniti.
Mnogo naših obitelji nisu mogle izbjeći dijabetes.
Čuli biste za generacije zatočene na misijama, nisu mogli otići.
Davali su im šećer, brašno, duhan i čaj.
Svi iz generacije moje bake imali su dijabetes.
Kad su završili s misijama, nisu to više morali jesti.
Vratili su se lovu i sakupljanju. Zato se mi trudimo
da to ugradimo u svoj način života i da naši ljudi budu zdravi.
To je sjajno.
Ovaj kulturno-turistički posao
jedan je od načina da istaknemo našu posebnu kulturu,
da naše obitelji budu ponosne, da krenemo naprijed
i popravimo sve loše iz prošlosti.
Dođite. Proći ćemo ovuda i vježbati kopljima za početak.
Odvest ćemo Darina i Zaca na plažu
i naučiti ih kako sigurno rukovati kopljima.
Obitelj je ovdje 20 000 godina.
Živjeli smo još više prema moru, ali voda nas je gurnula.
Sad se vraćamo s planina.
Ali sve su to iste obitelji. Te su priče netaknute.
I ovo su znamenitosti koje nas vežu za te priče.
Opa.
Sad možete izabrati koplja.
Osjetite ga. Nađite nešto ne preteško i ne prelagano.
Nešto što vam odgovara.
Malo ćemo vježbati pa ćete ga zamijeniti ako treba.
-Ovo je sjajno. -Dobro? Pazi na tipa iza sebe.
Ups. Barem nije bio šiljasti kraj.
Prvo pravilo. Kad nosite koplja, držite ga ravno uvis na ramenu.
-Tako se nećemo ubosti. -Htio sam vidjeti vrh.
Jedan palac neka bude na crti.
Prst na kraju kad ga bacate. Kažiprst.
Usmjerite i noge prema meti.
Naslonite svu težinu na stražnju nogu. Na stražnju nogu.
Možete podići prednju nogu, korak naprijed i gurnite prstom.
Dobro, sad vježba. To je to.
Od poda.
-Laganica. U redu, idemo opet. -Krasno.
-Hvala ti. -Nema na čemu.
Možda vam je prelagano. Pomaknut ću metu.
Vidiš ribu iz ove daljine?
Da, ribe će te čuti i pobjeći. Moraš ih loviti.
Ribe imaju ljuske. Snažno bacite.
Nakon ovoga nema isprika.
Zamalo. U redu je. Plutaju.
Evo ga. Dobro.
Sjajan pogodak.
Već ste vidjeli ovo?
-Vaša woomera. -Ne.
To je sad tvoj prst.
ALAT ZA BACANJE KOPLJA
Imaš polugu.
Nadogradnja oružja.
DODATNA SNAGA
Kad savladaju bacanje koplja pomoću prsta,
nadogradimo koplje woomerom, što je nastavak vaše ruke
koja vam daje više snage u ribolovu.
-Evo ga. To je to. -Dobra snaga.
Jako je strašno kad ljudi počnu bacati koplja na sve strane…
Prvo smo prošli sigurnosno rukovanje kopljem…
To je to.
…prije polaska u tradicionalni lov.
-To je sve što vam možemo dati. Spremni? -Prilično.
Darin i ja proći ćemo plažu i potražiti lijekove i hranu.
A vi ćete otići u lov,
možda nam donesete ribu i rakove.
-Dobro. -Natjecanje kreće.
-Ja ću to riješiti. -Možeš?
-Riješi povrće. -Dobro.
Vodim Zaca sa sobom.
Lovit ćemo rakove i vidjeti što možemo uloviti.
Rakovi će uglavnom izgledati kao ove rupe.
Pomaknut će se kad se približimo. Počet će bježati.
Ovo su rupe u kojima su se raže hranile.
Ako se školjkaš miče u blatu, stvara struju.
Raža zna gdje je. Sjedne na njega, udara, zdrobi i pojede.
Vidiš sve ovo diljem plaže?
-Da. -To je jedan od najkorisnijih lijekova.
Ima ga dosta.
To je plod.
Vidiš zeleno i bijelo?
Bijelo je zrelo.
Malene bijele bobice plod su salate s plaže.
…ako imaš infekciju oka ili pijesak u oku,
uzmeš onu zrelu, provjeriš je li zrela, i istisneš je.
Slanu vodu iznutra koristimo kao antiseptik.
I to su kapi za oči.
-Jednostavno. -Opa. To je…
Uopće ne pecka, osjećaš kao da se čisti.
Kao da čisti. Stisni je…
S time možete prati i kožu. Nježno je. Nije ljepljivo.
-Suši. Čisti. -Nevjerojatno.
Pomaže kad trčkaraš uokolo.
-Da, s ljepljivim rukama. -Da.
Ovaj mali je rak samac.
-Kuyulin ili valoviti rogaš. -Velik je.
Da. Ovo je najbolji mamac na plaži.
Ako pecaš na plažama ili obalama rijeke, skupljaš rakove samce.
Aboridžini ostavljaju kamenje na dobrom mjestu za ribolov,
ravan kamen, okrugli kamen, slomljenu školjku…
-Da ukaže drugima za dobro mjesto. -Da.
-Možeš li pojesti i ovaj lisnati dio? -Ne, nije baš jestivo.
-Ali ovo služi kao zavoj. -Zavoj.
Ako imaš opekline ili čir na koži… Popipaj. Ugodno i hladno.
Kad se vratimo iz duge šetnje, umočiš ih u vodu…
-Krasno. -Legneš na to. Ugodno je.
Opekline, ako si izgorio. Savršeno.
-I vidiš ove slakove. -Slakovi.
Ovaj ima žuti cvijet.
Na tlu ima i onih s ljubičastim cvijetom.
Zovemo ih ražini slakovi.
Ako te ovdje upikne raža ili ako porežeš nogu na grebenu,
to je snažan antiseptik.
Smrvimo ga, stavimo u vruću vodu i u tome namačeš noge.
Sve ti utrne pa možeš izvaditi komadiće.
U cijeloj zemlji postoji posebna veza između biljaka i životinja.
Mi ljudi moramo pronaći te posebne veze.
To je originalni način.
-Pustit ćemo da se Zac i Brandon ozlijede. -Imamo lijek.
Ovo je Mjesečeva školjka.
Mladi Mjesec, tamna je. Puni Mjesec, bijela je.
Boja mijenja boju s Mjesečevim ciklusom.
-Zato se zove Mjesečeva školjka. -Pogledaj ga, odmara.
Oni su odlični kad je oblačan dan i želiš u ribolov.
Ako ne znaš kakva će biti plima, nađeš ovu školjku.
Ako je ovako tamna, bit će dobra plima.
Dakle, pratite ono što životinje rade.
Biljke ili životinje reći će ti većinu toga.
Fascinantno. Baš fora. Kao da se vraćam u prošlost.
Ovo smo radili kao djeca. Samo smo to i htjeli.
-Puno bolje od videoigara. -Da.
Znanje koje imate o prirodi
čini se vrlo važnim za društvo kao cjelinu.
Da. Svaka obitelj ili osoba odgovorna je za neku životinju.
Trebali bi imati totem s kojim su povezani kako bi životinja preživjela.
TOTEM: ŽIVOTINJA, BILJKA ILI PRIRODNI OBJEKT
ČETIRI TOTEMA: NAROD, KLAN, OBITELJ I POJEDINAC
Ako ih gledaš i učiš od njih, naučit će te svim tajnama.
POVEZANOST S TOTEMOM TRAJE CIJELI ŽIVOT
Pecamo za vrijeme oseke. Krokodili i morski psi vraćaju se s plimom.
I mi i oni imamo šest sati. Moramo naučiti dijeliti sa svima.
Ovo je veliki mužjak. Pravi primjerak.
-Imaš ih još? -Samo jedan.
-Pogledaj to. Nestvarno. -I jednog imamo ondje.
Ovo je mužjak. Kad pogledaš ispod, vidiš trokutasti oblik u bazi.
Tako znaš da je mužjak. Veliki borci, imaju veća kliješta.
-Želiš ga primiti? -Vidi ga. Da.
-Ovo je najsigurniji način. -Baci ga malo gore.
Trik je u tome da ruke držiš iza njega, ne ispred.
-Ispod. -Ne, ne ispod.
-Mogu te zgrabiti. -Stvarno?
Većina ljudi ne shvaća koliko rakovi mogu biti opasni.
-Imaš ga? -Mislim.
Jedna vas kliješta zgnječe, druga izrežu.
Obično trče prema vama ako im se približite.
To su velika borbena kliješta. To je drobilica. Nemoj to dirati.
Slomit će ti kosti.
Drugima će ti odrezati prst.
-Stvarno? Isuse. -Pokušaj.
-Mali prst. -Želim sve svoje prste.
Pogledaj ovo.
Uhvati.
-Prilično je strašan, ne? -Ovaj je tvoj.
Bez brige. Samo ga baci na pod.
-Bilo mi je drago. -Hvala, dečki.
-Dobro. Korisni smo. -Da.
Dobro.
-Ovdje imamo kokose, ne? -Da, takav je plan.
Neka dečki trče okolo, a mi ćemo otvoriti kokose.
Upotrijebit ćemo vrh i početi s mekanim dijelom.
-Malo za tebe. -Krasno.
A ovdje ćemo strugati.
Ovo je najbolji način za pripremu kokosovog mlijeka. Živjeli.
Moraš pokazati ostalima kako doći do hrane.
-Hvala, brate. -Uvijek.
-Evo jednog. -Da? Izgubio si ga?
Da. Izgubio ga je.
Čovječe, sad znam što tražim.
-Rak. -Jedan je ondje.
-Kako vidiš tako daleko? -Vidiš ga? Idi po njega.
Približi se.
Probuši tu tamnu stvar.
Promašio si. Vidiš?
Promašio si. Ispod.
-Ispod. -Evo.
-Uspio je. -Evo ga. U sredinu.
To je tvoj rak.
U sredinu.
Da, volim ribolov na muhe jer ih u Americi uvijek puštamo.
No bolje se osjećam kad znam da ćemo ga pojesti.
Ukusniji su kad ih sâm uloviš.
Da, sigurno.
Pogledaj ga.
A sad ću ti pokazati kako ih pripremiti. Nadam se da ste gladni.
-Bok. Ja sam Darin. -Bok, drago mi je. Ja sam Delissa.
Izrađujem tradicionalne košare. Ovo je moja nećakinja Cayanna.
Bok, Cayanna.
Ovo sam radila s bakom.
-Svi bismo sjeli. -Odakle je ovo vlakno?
To je crna palma. Rijetko stablo.
Crna palma raste samo uz uzak obalni dio u vlažnim tropskim područjima.
Drveni će dio muškarci rabiti
za svoje štapiće.
Ovo su obredne stvari.
Da. Štapići, woomere, vrhovi koplja,
ništa se ne baca, iskoristimo cijelo stablo.
Za svako stablo koje posiječem u Daintreeu zasadim novo.
-Mora biti održivo. -Sjajno.
Prakticiranje tradicionalne kulture bilo je krajnje ilegalno nakon nagodbe.
Imamo sreće što se prenosi preko naše obitelji,
preko žena, na sljedeću generaciju.
I oni rade istu stvar prenoseći ih na sljedeću generaciju.
Dillybagovi tradicionalno služe za nošenje beba.
Ručka ide na glavu. Ovako.
Tako su nekoć nosili bebe.
Kad radim ovakve velike,
treba mi oko tri mjeseca.
-Tri mjeseca? -Da, jako dugo.
Ali ove male gotove su za pola sata.
Sjedili smo s bakom na blagdane i to je bilo vrijeme za priču.
Moja se baka skrivala u košari.
-Za vrijeme Ukradene generacije… -Što?
-Da, kad su bijele vlasti odvodile djecu. -Šališ se?
Dobila je mahunu da je drži kako bi bila tiho.
I tad je nisu odveli.
Preseljenje i uklanjanje naše djece i naših obitelji
iz naših tradicionalnih zemalja dogodilo se jednu generaciju prije.
Blagoslovljeni smo što i dalje imamo svoju netaknutu kulturu
i što je dijelimo sa svijetom.
Osim što je upravo uhvaćen u oceanu,
u čemu je tajna pripreme dobrog raka?
Ubaciš ga unutra.
Imamo svoju mješavinu. Malo kokosova ulja.
Točno izmjereno.
Malo maslaca.
-Protisnuti češnjak. -Volim češnjak. Krasno.
Ovo je bird's eye čili. Star je 25 godina.
Unutra su čili papričice, ocat i sol. Stavimo ih nekoliko.
To je samo ocat i sol. Sočno.
I osjetit ćeš to čim se počne kuhati.
Ako ga predugo kuhaš, meso se zalijepi za kožu i teško se guli.
Ovo je divlji limun. Ima puno bolji okus od većine limuna.
Stvarno? Divlji limun?
Da. Kušaj to, momče.
Dodaj malo soli.
Poklopi i potrebno je pet minuta.
-Tako se pari? -Pričekaj da sve postane narančasto.
-I gotovo je. -Za umakanje?
Samo navali.
To je dobro. Kad to bude gotovo, ako će netko htjeti još, skuhat ćemo.
Novu rundu.
Čovječe, pitam se kako Darinu ide s košarama.
Mora imati strpljenja.
Kako bi ovo trebalo izgledati?
-Samo da znam. -Dobro.
-Ovo je konačni proizvod. -Vidi ti to.
Dobar je osjećaj stati, usredotočiti se na nešto,
usporiti, čuti neke tvoje priče.
Nadam se da si uživao.
-Da. -Hvala lijepa.
-Hej. Što ima? -Kako je prošlo?
-Kako ste? -Kako je bilo?
-Dobro. -Da?
-Svašta smo uhvatili. -Zabavio si se?
Hrpu rakova.
Da. Hej, to nije loše.
Pronašli smo fora ljekovite biljke. Jeli smo kokose.
-Krasno. -Epsko popodne.
-Nestvarno. -Uvijek.
Ovo je mjesto poput trgovine i ljekarne. Ima sve što trebaš.
Lijepo je vidjeti kako živite.
Hvala što nastavljate tradiciju i što ste nas primili.
Nema na čemu. Navratite kadgod. Obitelj je uvijek ovdje.
-Hvala, dečki. Hvala, brate. -Hvala, stari.
-Cijenim to.
-Vidimo se sljedeći put. -Hvala, dečki. Uživajte.
Sljedeća stanica je nacionalni park na sjeveru Queenslanda,
ali to nije tipičan park.
Tijekom samo 400 milijuna godina
Majka Priroda stvorila je ovu nevjerojatnu skulpturu.
Kopno se pomicalo, voda je tekla, vapnenac se otapao.
Ovo je krajnji rezultat, spilje Chillagoe.
Veza između autohtonog naroda Australije
i spilja Chillagoe seže desecima tisuća godina unatrag.
RENDŽER
Nažalost, bio sam bolestan kad smo trebali ići u spilje pa je Darin otišao sam.
-Ovo je izvanredno. -Izvoli.
-Kakvo je ovo mjesto? -Ovo je mjesto Chillagoe.
Ovdje imamo malu dnevnu komoru
i želim ti pokazati neke morske fosile.
Stvarno?
Ovo je bilo pod vodom.
-Da. -Prije koliko?
Kažu da je to bilo prije 400 milijuna godina.
-Četiristo milijuna? -Da.
Kako se ovo dogodilo? Kao da se pojavilo niotkuda.
Da. Uz sav pomiješan ugljen i talog,
nastaje sedimentna stijena, vapnenac.
Pomicanje Zemljine kore i više topline i pritiska
gurnuli su ga okomito, kao što vidimo.
Nevjerojatno, ali znanstvenici vjeruju
da su se ove spilje počele formirati prije 400 milijuna godina.
Tada je sve ovo bilo pod vodom.
Hej, što si ti?
Ja sam amonit, morski grabežljivac iz davnih vremena.
Mnogo je mojih vrsta nekoć obitavalo u ovdašnjim morima
prije no što smo izumrli.
Znači, fosili amonita pronađeni ovdje dodatni su dokazi?
Da, da je ovo područje nekoć bilo pod vodom.
Tijekom milijuna godina Zemljine tektonske ploče su se pomicale,
spojile su se i stvorile planine.
Milijuni godina kiše i erozije
pomogli su formirati spilje u ovim planinama
i stvorili ljepotu kakvu danas vidite.
To je ostavljeno tradicionalnim čuvarima da čuvaju i rabe posljednjih 60 000 g.
Ali zapamti, moja vrsta nije ovdje već 65 milijuna godina.
To me podsjeća da bih trebao otići.
-Vidimo se poslije? -Samo u fosilnom obliku!
Opa, čovječe.
Ovo je nevjerojatno.
Kad povedem ljude kroz spilje,
oni vide ljepotu u tome, kao i ja. Zato volim ovaj posao.
Tako je, samo prekriži.
Ti vrapca.
-Unutra smo, Eddie. -U spilji smo.
Otkrivena je 1891. godine.
Godine 1891.?
Otkrio ju je momak po imenu William Atherton.
-To je pauk. -Što?
JEDAN OD NAJVEĆIH PAUKOVA NA SVIJETU
RASPON NOGU IM DOSEŽE DO 30 CM
Kad ga ljudi vide, vrisnu. Uplaše se.
Veličine je moje ruke.
Eddie, objasni mi ove različite šiljaste strukture.
-Kako se to zove? -To je stalaktit.
Stalaktit?
Imamo i stalagmit, ovaj na podu.
Kod stalaktita vlaga prolazi kroz sredinu,
i kaplje kao iz male slamke,
a iz toga se formira stalagmit koji se podiže.
Koliko im vremena treba za formiranje?
Stalaktit naraste 3-5 cm svakih 100 godina.
A stalagmit samo jedan centimetar svakih 100 godina.
Evo nas. Ovdje se vidi…
-Evo ga. -…vlaga na dnu.
-Pogledaj ovo. -Potrajat će dok ne kapne…
Da je dodirnem ili pustim? Pustit ću.
Čim ih odvedem u prvu dnevnu komoru…
Opa!
…prva reakcija im je: „Opa!”
„Izgleda ogromno. Izgleda kao katedrala.”
Jedna od naših dnevnih komora u ovoj spilji.
To je jedna od najljepših stvari koje sam ikad vidio.
Prekrasno je. Ovo je najimpresivniji dio obilaska.
Kako da se ne pitaš tko si ili što si,
što je ovo
i o čemu se tu radi
kad dođeš na ovakvo mjesto?
Eddie, nisi me pripremio za ovo.
-O, Bože. -Imam prekrasan ured, zar ne?
Ovamo bi Aboridžini došli da se sklone od vremenskih utjecaja.
-Da. -Ali nisu ušli duboko jer je premračno.
Blizu je. Ima svjetla. Ravno je.
Cijelo ovo područje, kad mogu to doživjeti i podijeliti s drugima…
-Poseban je osjećaj. -I jest.
Kao što si rekao, osjetio si nešto.
-Da. -I zadržao si taj osjećaj.
-Da. -To je dobro.
Odvest ću Darina izvan spilje, na ovo brdo radi boljeg pogleda.
Vidi se kilometrima uokolo.
Dobro, Darine. Pokazat ću ti umjetnost kamenja.
-Umjetnost kamenja? -Tako je.
Prava poslastica je ispod ovog kamena.
Pogledaj na strop.
Opa.
Prekrasna kamena umjetnost. Dakle, kao što vidiš, ima puno zvijezda.
Dakle, mnogi Aboridžini ovdje…
Ovdje nas zovu narod Wakaman,
a zvijezde smo poznavali zbog navigiranja noću.
Dakle, ovo ovdje
vodi te prema velikoj večernjoj zvijezdi.
-Ovdje. -Slijedi to i odvest će te do vode.
Stvarno?
Sve se temeljilo na zemlji.
-Tako je. -Opa.
S ove strane možeš vidjeti otiske psa.
Da.
Ovdje imamo velikog duhovnog psa
kojeg zovemo Djungan i to je njegov trag.
Ako pogledaš u daljinu, vidjet ćeš stijenu s licem.
Ondje počinje pas iz priče.
Onda bi kralj došao sa svojih sedam žena i sjeo ovdje.
Ovdje imaš pogled i vidiš druga plemena kako stižu.
Na istočnoj strani imamo Mbabarame,
na sjeveru je pleme Kuku Djungan,
koje također dolazi ovamo.
Ovo vam je ispričalo priču o vodi,
priču o tome odakle je pas došao.
Da, iza tebe je karta s onim psećim licem.
-Lijepo. -Pokazuje na to područje.
Kod plavkasto-sive stijene bio je najdublji dio oceana.
A ovdje gdje smo mi sad bio je najplići dio mora.
Točno ovdje?
Sad moram Darinu pokazati prapovijesnu poslasticu.
Ovo je morski fosil
koji datira 65 milijuna godina unatrag kad je ovo kopno bilo pod vodom.
Ovo je bio dio grebena
prije 400 milijuna godina.
-Brate, hvala. -Nema na čemu.
-Zora, zalazak. Ondje je voda. -Tako je.
Kao turističkom vodiču, važno mi je očuvati ovo jer ovdje ima mnogo povijesti.
Nadam se da ljudi znaju koliko je stara i lijepa ova zemlja
i da će otići sa željom da je sačuvaju.
Svako me iskustvo vraća na isto pitanje.
Što bismo mi trebali raditi?
Sjećam se druženja s Bruceom Pascoeom.
Kako možemo više učiti od domorodaca diljem svijeta?
Čini se da je u prošlosti mnogo čarolije.
-Šalica čaja. -Šalica čaja.
-Baš kao što mi radimo. -Da. Sjedni i uzmi čajnik.
Saznaj kakav čaj vole dame i gospoda.
-Vole li s mlijekom ili šećerom. -Dobro.
-Znate, ali takva briga… -Poštovanje. Da.
Stavimo hranu na stol.
Dijelimo je i razgovaramo o održivosti.
Ovo nije lijek za sve. Ovo je razgovor.
A taj će razgovor stvoriti bolje mjesto.
Ali ne radi se samo o autohtonim ljudima. I međusobno smo prestali…
-Komunicirati. -…voljeti se.
-To je sjajno. -Nevjerojatno sam ti zahvalan.
-Hvala lijepa. -Da. Predivno.
Jednostavno je.
Sjednite. Slušajte. Moramo dijeliti ovaj svijet.
Hvala, Bruce.
Evo nam prilike da to učinimo.
U prašumskom području Girringun
naći ćemo se sa Sonyom Takau, službenicom za komunikacije,
i direktorom Philom Ristom iz Aboridžinske korporacije Girringun.
Ja sam Phil Rist,
izvršni direktor vrlo istaknutog
Aboridžinskog centra za upravljanje kopnom i morem u Queenslandu,
ali i diljem Australije.
Imamo devet grupa i pokrivamo veliko područje.
Australija ima vrlo mračnu povijest
kad pogledamo kako su tretirani autohtoni Australci.
Što više ljudi shvati
i osvijesti borbu autohtonih Australaca, to bolje.
Imamo jednu izreku koja kaže
da otac i sin na sebe preuzimaju teške stvari.
Kad je ocu dosta, spušta koplje,
sin ga podiže i nastavlja borbu.
To se sada mijenja i ne pada sve na sina.
Sad kći podiže to koplje.
Ali i vi ste dio toga. Vaša volja da poslušate i naučite
čini vas dijelom te promjene.
Australija je jedna od najbogatijih zemalja na svijetu.
Ali u srcu Australije
događa se borba koja traje generacijama.
To je dio asimilacije u ovu dominantnu kulturu.
I tu postoji mnogo problema.
Mene muči pitanje
zašto to nije povezano s vladama
i ostalim ljudima ovdje,
da spojimo tu mudrost i stvorimo bolju zemlju?
I mene muči to pitanje.
Već godinama bijela Australija govori da nismo dobri kao svi ostali.
To je postalo ukorijenjeno
i postoji kompleks superiornosti i inferiornosti o kojem katkad govorim.
Mislim da se stvari sada mijenjaju. Mijenjaju se već neko vrijeme.
Razumijem što govoriš i slažem se. Mislim da dolazi promjena.
Znam da postoji mlada generacija
otvorenog uma i progresivnog razmišljanja…
Uzbudljivo mi je sjediti danas s vama
jer ste govorili o svom glasu.
Ako bilo kako možemo proširiti glas
i pojačati vaše glas…
-Hvala. -Zaista sam zahvalan.
Volimo te.
SLUŽBENICA ZA KOMUNIKACIJE
-Ovo je najbolja… -Možemo li te zadržati? Ne idi.
-Oprezno. Možda… -Nikad nas se nećeš riješiti.
Aboridžini bi trebali biti snažno uključeni
u globalne probleme s kojima se danas suočavamo.
Ne možete popraviti prirodni okoliš bez uzimanja u obzir
unutarnjih veza unutar prirodnog okoliša.
Dobro. Zac i Darine,
imamo posebnog gosta s kojim ćemo vas upoznati.
Ovo je Khoa.
Bok, Khoa.
Zdravo, dušo. Plah je, vrlo sramežljiv.
Dakle, on je čistokrvni dingo.
Dinzi su u ovoj zemlji prikazani kao zlikovci.
U ovom trenutku traje rat između stočarske industrije
i onih koji ih žele zaštititi i spasiti.
Dinzi su svrstani u rod Canis,
isto kao i vukovi, kojoti, lisice i psi.
Iako izgledaju slatko i umiljato,
divlji dinzi su divlji grabežljivci, kao i većina mesoždera.
Dakle, u državi Queensland trenutačno postoje dva zakonska akta
koja ih žele izbrisati do izumiranja.
Kao Aboridžini, znamo da je ovaj mališa
vrlo vrijedan u prirodnom okolišu.
On je australski najveći grabežljivac.
Da bi bilo koji ekološki sustav ostao uravnotežen,
morate imati najveće grabežljivce.
Ako ga pustite na miru da radi svoj posao čuvara prirodne ravnoteže,
sve se izbalansira.
Učili su nas da pustimo prirodu na miru.
Zna se brinuti za sebe. Ne treba nas.
Dingo i Aboridžini imaju mnogo toga zajedničkog.
Pucali su na nas,
trovali su nas i zatvarali su nas.
I pritom mislim na trgovinu crnim robljem u ovoj zemlji.
Sonya nas prosvjetljuje surovom paralelom
između Aboridžina i australskih dinga.
Napredovali smo, ali pred nama je dugačak put
da promijenimo to kolonističko razmišljanje
koje je prisutno u ovoj zemlji.
Nevjerojatne su paralele koje bismo mogli povući.
Kad bismo dopustili da dingo bude slobodan i da radi što bi i inače radio u prirodi,
sve bi opet moglo pronaći ravnotežu.
I kad bi se slušao glas autohtonih ljudi, sve bi pronašlo ravnotežu.
Kad spojite zapadnjačku znanost i autohtono znanje,
nastaju prekrasna rješenja…
-Apsolutno. -…koja se mogu dogoditi za okoliš.
Aboridžinska kultura pripada svijetu.
Ako je to najstarija živuća kultura na svijetu,
onda je na svima nama…
-Da budemo zahvalni. -Da. Apsolutno.
Jedva čekam podijeliti ovo s koliko god ljudi mogu.
Mnogo nam znači što su Zac i Darin ovdje i što slušaju
jer napokon netko sluša aboridžinski glas.
I od tog trenutka stvara se efekt.
Kad podijelite nešto pozitivno,
nešto što je dobro ne samo za Aboridžine nego za sve,
i najvažnije, za prirodni okoliš,
onda radiš nešto ispravno.
Znaš, nakon svega ovoga…
Srce mi eksplodira.
Kompleksno je razgovarati s tim ljudima.
-Apsolutno. -Toliko je različitih aspekata.
Ali jednu stvar znam.
Bruce Pascoe ima pravo.
Moraš sjesti i razgovarati.
Sjediti ondje i biti s njima,
osjećati energiju…
Da.
Iskreno i otvoreno razgovarati…
Mislim da je to supermoć koja nam nedostaje u svijetu.
Razumijem te.
Svijet je mnogo veći od tvog dvorišta, škole
ili posla.
Vidimo ga na mnogo razina. Vraćam se s mnogo više zahvalnosti.
Osjećaj je poseban, zar ne?
To je to. Sretan sam.
Znam čime se želim baviti, a imam 33 godine.
Dobro mi ide.
-Sezona 53 Down to Earth… -Želim biti David Attenborough.
Ne možemo promijeniti prošlost
i možda nikad nećemo moći ispraviti nepravdu,
ali možemo učiti tuđu povijest i slušati njihove glasove danas.
Iako ih čeka dug put,
Australija je započela dijalog i priznaje one koji su došli prije.
Zemlje koje to tek moraju učiniti neka slijede njihove korake.
Svi zaslužuju mjesto za stolom, da budu saslušani, da budu dio rasprave.
Svijet više nije tako velik. Sad smo svi susjedi.
Čak i najmanje stvari koje činimo, dobre ili loše, utječu jedna na drugu.
Da, možemo zajednički sačuvati staru kulturu
i istovremeno planirati bolje sutra
tako da danas svi radimo zajedno.
Naš tim priznaje tradicionalne vlasnike teritorija.
Odajemo počast starješinama
jer oni čuvaju tradicije, kulturu i nade Aboridžina i Otočana Torresova prolaza.
Prijevod titlova: Veronika Janjić