A NETFLIX SOROZATA
Népünk évezredeken át harmóniában élt a földdel.
Az 1700-as években
a brit gyarmatosítók hajókon érkeztek azzal a szándékkal, hogy meghódítsák,
majd szépen, lassan az egész kontinenst elfoglalják.
Óvtuk a földet. Csak annyit vettünk el,
amennyi a túléléshez szükséges volt, és igyekeztünk visszaadni.
Nemzedékekkel később a levegő, a víz és a föld szennyezetté vált.
A talaj nehezen tud növényt termeszteni, az óceánt pedig túlhalásszák.
Ma fontosabb, mint valaha,
hogy továbbra is küzdjünk azért, hogy felszólalhassunk földjeinkért,
valamint hogy megőrizzük kultúránkat és Földanyánkat.
Ez Ausztrália néhány őslakosának története.
Az ausztrál őslakosokra utaló bizonyítékok 60 ezer évre nyúlnak vissza,
még a gyarmati felfedezés, letelepedés és ellenséges birtokbavétel előttre.
Mint sok más nemzet esetében,
itt is brutális vérengzéssel ment végbe a gyarmatosítás.
Ahogy tovább folytatjuk a felfedezést e csodálatos országban,
megismerkednünk eredeti lakóival is,
hogy megtudjuk, hogyan védik és óvják a földet.
A modern társadalom tanulhat abból a tiszteletből,
melyet az emberek és a bolygó egyensúlya iránt tanúsítanak.
- Egészségedre! - Erről szól ez az epizód.
Elismerjük a föld eredeti birtokosait, tanulunk a kultúrájukból,
és megnézzük, hogyan védelmezhető ma is ezekkel a módszerekkel a Föld.
Mintha visszautaztam volna az időben.
A Melbourne-i Egyetemen folytatjuk az ismerkedést az ausztrál történelemmel
a Bruce Pascoe-val való beszélgetés során.
Vitatott könyve, a Dark Emu megkérdőjelezi azt a hiedelmet,
miszerint az ausztrál őslakosok nomád vadászok és gyűjtögetők voltak.
Azt állítja, hogy az őslakosok értettek a természetvédelemhez
és tapasztalt mezőgazdászok voltak. Gondolatai nem elméleteken alapulnak.
Feltevése alapjául az első gyarmatosítók és felfedezők feljegyzései szolgálnak.
Bruce úgy érzi, az ország Első népét, az őslakosokat több tisztelet illetné meg
a társadalomhoz és a földhöz való hozzájárulásuk miatt.
Megtiszteltetés, hogy leülhettünk vele beszélgetni.
- De szuper! - Igen.
Külön öröm, hogy önnel beszélgethetünk és öntől tanulhatunk.
Szerintem ez a dolog nyitja.
Ausztrália még mindig gyarmati ország,
ennek folyományaként pedig félre van értelmezve.
Sokkal többet megtudhatunk az országról,
ha megnézzük, hogyan bántak vele az őslakosok.
Az, amit kutat, amiről beszél és amit megoszt velünk,
arról szól, hogy lépjünk vissza a haladás érdekében, igaz?
Igen. Úgy gondoljuk, hogy a mi falunk a legrégebbi a Földön,
vagyis az őslakosok úgy döntöttek,
hogy együtt fognak élni épített házakban, nagyjából 50-60 ezer évvel ezelőtt.
Tehát több tízezer évvel korábban, mielőtt bárki más…
Igen. Régebbi, mint Törökország és Izrael.
Hogy lehet, hogy az őslakosok ilyen sokáig kiállták az idő próbáját?
Az őslakos kormány alapja a minél nagyobb szerénység elérése volt.
Egynek tekintették magukat az állatokkal.
Ezért vannak állatokat, fákat, növényeket ábrázoló totemjeik,
hiszen ilyen teremténynek látjuk magunkat.
Nálunk a felsőbbrendűség és a kizsákmányolás őrült eszméje dívik.
Le kell ülünk beszélgetni. Fel kell tennünk a kérdést,
hogy itt leszünk-e további 20 ezer évig, vagy végzünk magunkkal?
A Földre való odafigyelés olyan, mint a háztartás vezetése.
- Igen. - Gazdasági érzéket igényel.
Minden cselekedetünkkel a Földet kell szolgálni.
Akkor mi is jól leszünk.
Igen.
Körülbelül 500 különböző őslakos törzs él Ausztráliában.
Ma már csak a népesség 2,4%-át teszik ki.
Csak néhány törzset fogunk meglátogatni, és az első állomásunk itt van.
A Cooya Beach egy gyönyörű, változatos tengerpart Queenslandben
három egyedi ökoszisztémával.
Van itt tengerpart, mangroveerdő és korallzátony.
Ezek mind összeköttetésben állnak az apály és a dagály által.
Ma együtt töltjük a napot
a terület őslakos törzsének, a Kuku Yalanji népének képviselőivel.
Ebben a részben a történetek nagy részét
az őslakosok képviselői mesélik el,
hogy a saját szavaikat halhassuk tőlük.
Ő Linc Walker.
Linc Walkernek hívnak.
A testvéremmel működtetjük a Kuku Yalanji Cultural Habitat Tourst.
Cégünk 100%-ban őslakosok tulajdonában áll.
A látogatók elmerülhetnek a kultúránkban.
A földünk őrzőiként a mi felelősségünk, hogy továbbadjuk kulturális ismereteinket,
amit több ezer év alatt gyűjtöttünk össze családjaink révén.
- Üdv a Cooya Beachen! - Köszönjük!
Jó itt lenni.
A vidékeinken a saját nyelvünkön beszélünk.
A nyelvünkön ez a hely „Cooya Cooya.”
Halászatot jelent, hisz ezzel foglalkozunk.
Ez csak néhány a sok hal közül. Van itt krokodil, kardhal,
fűrészes cápa, teknős…
- Az egy kardhal? - Igen. Látod a másikat?
- És ez? Ez is egy kardhalé? - Igen, az is kardhalé.
- Ez pedig egy fűrész. - Ez egy fűrészes rájáé.
Régen fogantyúkat tettek rá, és ezzel vágtak fát.
Főként hagyományos halászattal foglalkoztok?
Igen, szigonnyal halászunk, vadászunk, gyűjtögetünk,
összegyűjtjük, ami kell, hálót szövünk és csapdát állítunk.
Hány évesen tanultatok meg halászni?
Nagyon kicsik voltunk. A nagyszüleinktől, a szüleinktől
nagybácsiktól és nagynéniktől tanultunk.
A Vének közül már sokan nem tudnak járni. Azért hoztuk ezt létre,
hogy mindennap vadászhassunk és etethessük őket.
Sok család nem tudta elkerülni a cukorbetegséget.
Biztos hallottatok arról, hogy generációkat zártak missziós telepekre.
Cukorral, liszttel és dohánnyal etették őket.
A nagymamám generációjában mindenki cukorbeteg.
A telepek bezárása után már nem kellett ezeket enniük.
Visszatértek a vadászathoz. A generációnk gondoskodott arról,
hogy ez beépítsük az életmódunkba az egészség fenntartása érdekében.
Ez király.
A kulturális turizmussal meg tudjuk mutatni a különleges kultúránkat,
el tudjuk tartani a családjainkat, és helyrehozni a múlt hibáit.
Gyertek! Lemegyünk, és gyakorolunk egy kicsit a szigonnyal.
Levisszük Darint és Zacet a partra,
és megtanítjuk, hogyan bánjanak a szigonnyal.
A családunk 20 ezer éve él itt.
Kint éltünk a tengeren, de a víz visszaszorított.
Most a hegyekről költözünk le. Ugyanarról a családról van szó.
A történeteink megmaradtak, és a jelző kövek ezekhez kapcsolódnak.
Hű!
Válasszatok magatoknak szigonyt!
Fogjátok meg! Ne legyen túl nehéz, de túl könnyű sem!
Keressetek egy kényelmes darabot! Kicsit gyakorlunk, aztán…
Választhattok másikat is.
- Ez jónak tűnik. - Igen? Nézz magad mögé!
Hoppá! Legalább nem a hegyes vége volt.
Az első szabály: a szigonyt függőlegesen hordjuk a vállunknál.
- Így nem szúrjuk le egymást. - Megnéztem a hegyét.
Az egyik lábujjatok legyen a vonalon!
Az mutatóujjatokat helyezzétek a végére dobás előtt!
A lábatok is a célpont felé nézzen! Ha készen álltok,
helyezzétek a súlyt a hátsó lábatokra!
Emeljétek fel az elől lévő lábatokat, lépjetek egyet, és hajítsátok el!
Jól van. Gyakorlásra fel!
- Egymás után sikerült. - Könnyű.
- Jól van, gyertek! Újra! - Király!
- Köszi. - Nincs mit.
Túl könnyű nektek, ezért távolabb viszem.
Olyan messziről is észre lehet venni a vízben?
A halak hallják, ahogy közeledtek. Utánuk kell hajítani.
A halakon pikkely van, úgyhogy erősen!
Ezután nincs több kifogás.
Majdnem. Semmi baj, nem merül el.
- Ez az! Ügyes! - Szép találat.
Láttatok már ilyet, srácok?
- Ez egy woomera. - Nem.
Ez leváltja az ujjat.
Ezzel erősebben lehet elhajítani.
Fegyverfejlesztés.
TÚLFESZÜLTSÉG
Mivel ujjal már tudják használni, adunk mellé egy woomerát,
ami a kar meghosszabbításaként szolgál az erősebb dobás érdekében.
- Tessék, erről van szó! - Jó.
Elég ijesztő, amikor a vízben
szigonyt dobálnak az emberek jobbra, balra.
Muszáj megtanítanunk, hogyan bánjanak velük biztonságosan…
Ez az!
…mielőtt elkezdődne a tradicionális halászat.
Mindent megmutattunk, amit lehet. Készen álltok?
Naná!
Mi Darinnel a parton sétálva gyógynövényeket és ételt gyűjtünk.
Ti ketten kimentek halászni,
és remélhetőleg hoztok halat és rákot.
- Oké. - Indulhat a verseny.
- Majd én intézem. - Igen?
- Te szedj füvet! - Oké.
Kiviszem Zacet a vízre. Iszaprákra fogunk vadászni. Meglátjuk, milyen lesz a fogás.
A rák úgy néz ki, mint azok a lyukak.
Ha meglátnak, menekülőre fogják.
A ráják ezekben a lyukakban táplálkoznak.
A kagyló a mozgásával elektromos áramot generál.
A mérges rája innen tudja, hol van. Ráül, széttöri és megeszi.
- Látod ezt a növényt? - Igen.
Ez itt az egyik leghasznosabb gyógynövény. Rengeteg van belőle.
Ez a gyümölcse.
Van zöld és fehér. A fehér az érett.
Az apró fehér bogyók a tengerparti salátanövény termései.
Szemfertőzés esetén, vagy ha homok megy a szemünkbe,
egy érett bogyó levét kell belenyomni.
A sós vizet fertőtlenítésre használjuk belsőleg.
Szemcseppként funkcionál. Pofonegyszerű.
Hű! Lehet érzeni, hogy…
Egyáltalán nem csíp, csak kitisztítja egy kicsit a szemet.
Kitisztítja, igen.
A bőr tisztítására is alkalmas. Kíméletes és nem ragad.
- Nem ragacsosra szárad. - Elképesztő.
Nagyon hasznos rohangálás közben.
Igen, ha ragad az ember keze.
Ez itt egy remeterák. Ez pedig a kuyulin, vagyis csiga.
- Jó nagy remeterák. - Ezek a legjobb csalik a part mentén.
Tengerparti vagy folyóparti halászathoz remeterákot kell gyűjteni.
Kaviccsal jelöljük a halászatra alkalmas területet.
Ez lehet egy lapos kavics vagy sérült kagyló.
- Így jelzik. - Ott alkalmas a terület.
A saláta részét is meg lehet enni?
Nem igazán ehető, de kiváló kötszernek.
Ó, kötszernek!
Bőrégésre vagy fekélyre tökéletes. Érzed? Puha és hideg.
Egy nagy sétából megérkezve belemártjuk a vízbe…
- Csodálatos. - Puha és hideg.
Napégés esetén tökéletes.
- Ott van a hajnalka. - Hajnalka. Hű!
Ennek sárga virága van.
Van egy olyan is, aminek lila a virága.
Mérges rája folyondárnak hívjuk.
Ha a tengerben megcsíp a mérges rája
vagy megvágod a lábad, erős fertőtlenítőként szolgál.
Forró vízben áztatjuk, és ebbe tesszük bele a lábunkat.
Lezsibbasztja, és ki lehet húzni belőle a tüskéket.
Itt az egész területen
különleges kapcsolat van a növények és az állatok között.
Nekünk, embereknek kell megtalálnunk ezeket a kapcsolatokat.
Így szokás.
- Hátha Zacék megsebesülnek. - Viszünk nekik orvosságot.
Ez egy holdcsiga.
Újholdkor besötétedik, teliholdkor kifehéredik.
A színe a holdciklussal változik.
- Ezért hívják holdcsigának. - Milyen jól érzi magát!
Ha borús napon megyünk vadászni,
akkor a holdcsiga megmutatja, hol tart az árapály.
Ha sötét színű, akkor dagály lesz.
Tehát az állatok jeleit figyelitek.
A legtöbb növény és állat jelez.
Ez nagyon menő. Mintha visszautaztam volna az időben.
Gyerekkorunkban csak ezt csináltuk.
- Jobb, mint videojátékozni. - Igen.
A természetismeretetek
nagyon fontosnak tűnik az egész társadalomra nézve.
Igen. Minden család más-más állatért felel.
A totemállatuk fennmaradását kell segíteniük.
Értem.
Ők megtanítják az itteni élet minden csínját-bínját,
amit érdemes tudni idekint.
Apálykor halászunk.
A krokodilok és a cápák dagálykor jelennek meg.
Nekünk is hat óránk van, ahogy nekik is. Meg kell tanulnunk osztozkodni.
Jó nagy hím! Szép fogás!
- Van még? - Csak ez.
- Odanézzenek! Hihetetlen. - Fogtunk még egy fakóbbat is.
Tehát így néz ki egy hím. A hasán látható egy kis háromszög.
Innen tudjuk, hogy hím. Többet harcolnak, így nagyobb az ollójuk.
- Meg akarod fogni? - Persze.
- Így a legbiztonságosabb. - Tedd le a homokba!
A hátát kell fognod, a hasát nem szabad.
- Alul ne? - Ott ne fogd meg.
- Úgy meg tud vágni. - Komolyan?
A legtöbb ember nem tudja, mennyire veszélyesek az iszaprákok.
- Fogod? - Igen.
Az egyik ollójukkal megragadnak, a másikkal megvágnak.
Felénk futnak, ha túl közel megyünk.
Jó nagy ollója van.
Ezt zúzásra használja. a csontot is képes eltörni vele.
A másikkal pedig le tudná vágni az ujjad.
- Tényleg? Jézusom! - Próbáld ki!
- Csak a kisujjadat! - Az összeset levágná.
Nézzétek!
Kapjátok el!
- Elég félelmetes, mi? - Visszaadom.
Oké. Tedd le a földre!
- Szevasz, haver! - Szuper. Köszönöm!
- Drukkoljatok! - Oké.
Jól van.
- Eszünk kókuszdiót is? - Igen, az a terv.
Amíg a többiek halásznak, mi feltörjük a kókuszdiót.
A puhább oldalán kezdjük el feltörni csákánnyal.
Tessék!
A belsejét pedig kikaparjuk.
Ez a kókusztej legjobb készítési módja. Egészségedre!
A többieknek is meg kell mutatnod…
- Igen. Kösz! - …hogy juthatnak kajához. Nincs mit.
- Ott van egy! - Igen? Elvesztetted?
Ja, elvesztette.
Azt sem tudom, mit keresek.
- Rákot. - Ott van egy. Látod?
- Hogy látod ilyen messziről? - Látod, ahogy menekül? Kapd el!
Menj közelebb!
A sötét foltra célozz!
Mellément. Látod?
Mellé. Alá!
Alá célozz! Ez az!
- Sikerült neki. - Ez az! Bele a közepébe.
Megfogtad a rákot.
Pont középen szúrta át.
Szeretem a műlegyes horgászatot, mert az USA-ban
visszadobják a halat, de jobb érzés tudni, hogy meg is fogjuk enni.
Mindig finomabb, ha magadnak fogod.
Gondolom.
Ezt nézzétek!
Most megmutatom, hogy kell megfőzni. Remélem, éhesek vagytok.
- Szia! Darin vagyok. - Örvendek. Delissa vagyok.
Hagyományőrző kosárfonó vagyok. Ő itt az unokahúgom, Cayanna.
Szia, Cayanna!
A nagymamámmal mindig ezt csináltam.
- Itt ültem vele. - Szuper. Honnan van a szál?
A fekete pálma kérgét használjuk. Nagyon ritka fafajta.
A fekete pálmafa kizárólag a Wet Tropics Nemzeti Parkban nő.
A faanyagból a férfiak
tapsrudakat készítenek.
Ezt ceremóniákon használják.
Igen. Tehát tapsrúd, woomera, és szigony készül belőle, semmi sem megy kárba,
mert az egész fát kivágjuk.
Minden Daintree-ben kivágott fa után egy újat ültetek. Így lesz fenntartható.
A hagyományos kultúra gyakorlása a letelepedés idején szigorúan tilos volt.
Nagyon szerencsések vagyunk, hogy a családjaink és a nők
tovább örökítették a következő generációnak.
Ők is ugyanezen dolgoznak: továbbadják a következő nemzedéknek.
A fonott szatyrot eredetileg csecsemőhordozásra használták.
A szárát a fejre kellett rakni. Így.
Így hordozták a babákat az erdőben.
Egy ilyen nagy szatyor elkészítése nagyjából három hónapba telik.
- Három hónapba? - Igen, nagyon sok idő.
De egy ilyen picikét fél óra alatt meg lehet csinálni.
Ünnepekkor leültünk ide a nagyival, és történeteket meséltünk.
A nagyimat egy ilyen kosárban rejtették el az ellopott generáció alatt,
amikor a fehér hatóságok elvitték a gyerekeket.
Viccelsz?
Egy fa termését adták neki oda, hogy csendben maradjon.
Akkor nem vitték el.
A gyermekeink és családjaink elszakítása a földjeinkről nem is olyan régen történt,
egy generációval ezelőtt.
Szerencsések vagyunk, hogy a kultúránk érintetlenül maradt,
és hogy megoszthatjuk a világ többi részével.
Azon kívül, hogy szó szerint most lett kifogva,
mi a titka a finom ráknak?
Mehet bele.
A jó hozzávalók. Kell bele kókuszolaj.
A pontos mennyiségek.
Kell bele egy kis vaj.
- Összezúzott fokhagyma. - Imádom a fokhagymát.
Ez többnyire birdeye chili, ami 25 éves.
Ez csak chili, ecet és só. Beledobok néhány szemet.
Öntök hozzá egy kis sós ecetet, hogy legyen leve.
Érezni fogod, ahogy elkezd főni.
Túlfőzés esetén a hús a páncélhoz tapad, és nehéz meghámozni.
Ez a fajta citrom sokkal finomabb, mint a többi.
Komolyan?
Igen, kóstold csak meg!
Mehet bele egy kis só.
Fedő alatt öt perc alatt készre fő.
- Gőzölni fog? - Mindennek narancssárágnak kell lennie.
- Akkor van kész. - Mártsam bele?
Jó mélyre!
Finom. Ha ez kész, és még kér valaki, akkor főzünk többet.
Újabb adagot.
Vajon Darin hogy áll a kosarakkal?
- Ahhoz türelem kell. - Hogy kell kinéznie?
- Csak hogy tudjam. - Oké.
- Így kell kinéznie. - Odanézzenek!
Nagyon jó érzés megállni, egy dologra koncentrálni,
lelassítani és meghallgatni a történeteiteket.
Remélem, jól érezted magad.
- Jól. - Köszönjük!
- Mi újság? - Hogy ment?
- Hogy vagytok? - Hogy ment?
- Jól. - Igen?
- Rengeteget fogtunk. - Jól szórakoztatok?
- Jó sokat fogtunk. - Az nem rossz.
Találtunk klassz gyógynövényeket és kókuszdiót ettünk.
Szuper volt a délután.
Hihetetlen.
Ez a hely az élelmiszerboltotok és a patikátok. Itt mindent megtaláltok.
Jó látni, hogyan éltek.
Kösz, hogy őrzitek hagyományokat, és hogy fogadtatok.
Ha visszajöttök, ugorjatok be! A család mindig itt van.
- Köszönjük! - Köszönjük, haver!
- Köszönöm! - Hálásak vagyunk.
- Még biztosan találkozunk. - Kösz, srácok! Szép napot!
Következő állomásunk egy Queensland északi részén található nemzeti park,
ami nem egy tipikus park; az anyatermészet 400 millió év alatt
faragta ki ezt a hihetetlen képződményt.
Földtömegek mozogtak, víz zúdult alá és mészkő oldódott ki.
Ez lett a végeredmény: a Chillagoe-barlangrendszer.
Az ausztrál őslakosok és a barlangrendszer közötti kapcsolat
több tízezer éves múltra tekint vissza.
Én sajnos nagyon lebetegedtem a barlanglátogatás napján,
így Darin egyedül ment.
- Rendkívüli képződmény. - Tessék.
- Mi ez a hely? - Chillagoe-nak hívják ezt a helyet.
Odabent van egy napfény által megvilágított kamra,
és néhány tengeri kövületet is mutatnék.
- Tényleg? - Igen.
Ez a hely régen víz alatt volt.
- Igen. - Mikor?
Azt mondják, 400 millió évvel ezelőtt.
- Négyszázmillió? - Igen.
Hűha!
Hogy jött létre? Olyan, mintha a semmiből termett volna ide.
A szén és az üledék összekeveredett, amiből közönséges mészkő jött lére.
A földkéreg mozgása, a nagy hő és a nyomás
függőleges irányba tolta.
Nehéz elképzelni, de a tudósok úgy vélik,
ez a barlangrendszer kábé 400 millió éve kezdett el kialakulni.
Régen ez a terület víz alatt volt.
Hé, te mi vagy?
Ammonita, a múlt egyik tengeri ragadozója.
Valaha az én fajtám népesítette be az itteni tengereket,
mielőtt kihaltunk.
Tehát az itt talált ammonita fosszíliák ezt támasztják alá?
Igen, ez a terület egykor víz alatt volt.
Évmilliók alatt a Föld tektonikus lemezei elmozdultak,
és egymás alá gyűrődve hegyeket formáltak.
A több millió évnyi eső és erózió segített a barlangok kialakításában,
létrehozva a ma látható szépséget,
amelyet a föld eredeti őrzői óvtak és használtak az elmúlt 60 ezer évben.
De ne feledd, az én fajtám már 65 millió éve nem él itt!
Apropó: mennem kéne.
Még találkozunk!
De csak fosszília formájában!
Hűha!
Ez hihetetlen.
Amikor lehozom az embereket a barlangba, ők is meglátják a szépségét.
Ezért szeretem ezt a munkát.
Gyere, erre megyünk!
Szent ég!
- A mélyén vagyunk, Eddie. - Bizony.
1891-ben fedezték fel.
1891-ben?
Igen, egy William Atherton nevű fickó.
- Az egy pók. - Tessék? Hol van a pók?
Amikor az emberek meglátják a vadászpókot, felkiáltanak.
Megijednek tőle.
Kábé akkora, mint a tenyerem.
Eddie, magyarázd el nekem a különböző függő képződményeket!
- Mik ezek? - Sztalaktitok.
Sztalaktitok?
Ami a földből nő ki, az a sztalagmit.
A sztalaktit esetében a nedvesség középen halad át, mint egy szívószálban,
lecsöppen, és így keletkezik a sztalagmit.
És mennyi idő alatt keletkeznek?
A függő cseppkő 100 évente öt centit nő.
Az álló cseppkő 100 év alatt csak egy centit.
Itt jól látható.
- Látom. - Nedves az alja.
- Odanézzenek! - Jó sok idő, mire lecsöppen.
Megérintsem, vagy hagyjam? Inkább hagyom.
Amikor belépnek az első kamrába…
Hű!
…annyit tudnak kinyögni, hogy „hűha”.
„Hatalmas. Olyan, mint egy katedrális.”
Ez az egyik kamra ebben a barlangban van.
Ez az egyik legszebb dolog, amit valaha láttam.
Tényleg gyönyörű. Ez a leglátványosabb része a túrának.
Egy ilyen helyen az ember nem tudja kikerülni
azokat a kérdéseket, hogy ki ő, mi ez az egész, és miről szól az élet.
Eddie, erre nem készítettél fel.
- Istenem! - Gyönyörű az irodám, mi?
Hűha!
Az őslakosok valószínűleg ide húzódtak be az eső elől.
Igen.
De nem mentek túl mélyre, mert sötét van.
Ide még jön be fény és sík a talaj.
Azt, hogy megtapasztalhattam és megoszthatom másokkal a barlangot,
nagyon különleges érzés.
Az. Korábban mondtad is, hogy éreztél valamit.
- Igen. - Nem felejtetted el.
- Aha. - Ez jó dolog.
Kivezettem Darint a barlangból, fel a hegyre a jobb kilátásért.
Kilométerekre ellátni innen.
Rendben, Darin. Mutatok neked egy kis sziklaművészetet.
- Sziklaművészetet? - Igen.
Az igazi meglepetés a szikla alján vár.
Nézz fel!
Hűha!
Igazi műalkotás a sziklán. Idefent rengeteg ilyen csillagot látni.
Sok környékbeli őslakos…
Ezen a környéken a Wakaman törzs lakott.
Ismertük a csillagokat a tájékozódás miatt.
Ez a rajz a nagy csillag felé vezet, amit minden éjszaka látni lehet.
- Látom. - Azt követve lehet eljutni a vízhez.
Tényleg? Ezt az itteni vidék alapján rajzolták?
- Így van. - Hűha!
Ezen az oldalán kutyanyomokat is látni.
Látom.
A szellemkutya a kultúránk része.
Djungan a neve, és ez az ő lábnyoma.
Ott a távolban látni lehet a sziklafalat.
A történet szerint onnan indul a kutya.
A király ide telepedett le a hét feleségével.
Innen látni lehetett a többi törzs érkezését.
Innen keletre a Mbabaram törzs élt,
északra pedig a Kuku Djungan törzs,
akik szintén errefelé jártak.
Tehát ez elmeséli a víz történetét, és hogy honnan származik a kutya.
Ott van mögötted egy térkép a kutyáról.
- Szuper. - Arrafelé mutat.
Az a kékesszürke szikla volt az óceán legmélyebb pontja.
Ezen a területen pedig sekély volt a víz.
Itt?
Hoztam Darinnek egy őskori meglepetést is.
Ez egy 65 millió éves tengeri kövület
abból az időből, amikor még ez a terület víz alatt volt.
- Ez 400 millió éve egy zátony része volt. - Így van.
- Köszönöm, testvérem! - Nincs mit.
- Ott kel a nap, ott nyugszik, ott a víz. - Igen.
Úgy gondolom, ezt fontos megőriznünk, mert itt körbevesz minket a történelem.
Remélem, az emberek felismerik, hogy milyen régi és szép ez a föld,
és úgy mennek el, hogy meg akarják óvni.
Minden tapasztalat után ugyanahhoz a kérdéshez lyukadok ki: mit kéne tennünk?
Eszembe jut a Bruce Pascoe-val töltött idő.
Hogyan tanulhatnánk többet az őslakosoktól?
Úgy tűnik, hogy varázslat lengte körbe a múltat.
Egy tea mellett.
- Egy tea mellett. - Ahogy most is.
Üljetek le és hozzatok egy teáskannát!
Derítsétek ki, hogy milyen teát szeretnek az öregasszonyok és öregemberek!
- Hogy tejjel vagy cukorral isszák-e. - Oké.
- Ez a fajta gondoskodás… - Ez tisztelet.
Ételt teszünk az asztalra.
Megosztjuk egymással, és a fenntarthatóságról beszélgetünk.
Ez nem varázsszer, hanem beszélgetés.
Az ilyenfajta beszélgetés fog jobb világot teremteni.
De nem csak az őslakosokkal kell beszélni, hanem egymással is. Már nem…
- Kommunikálunk. - …szeretjük egymást.
- Fantasztikus volt. - Nagyon hálásak vagyunk.
- Köszönjük szépen! - Csodálatos volt.
Nagyon egyszerű: ülj le és figyelj!
A világ arra vár, hogy megosszuk egymással.
Kösz, Bruce.
Itt a következő lehetőség, hogy megtegyük.
A Girringun esőerdőben fogunk találkozni a Girringun Aboriginal Corporation
kommunikációs munkatársával, Sonya Takauval
és vezérigazgatójával, Phil Risttel.
Phil Ristnek hívnak.
Én vagyok a Queenslandben működő
Őslakos Föld- és Tengergazdálkodási Központ vezérigazgatója,
de egész Ausztráliában is.
Kilenc csoportból állunk, és nagy területet fedünk le.
Ausztrália nagyon sötét múlttal rendelkezik,
mivel kegyetlenül bántak az őslakos ausztrálokkal,
és minél többen értik meg és szereznek tudomást
az őslakos ausztrálok küzdelméről, annál jobb.
Van egy mondásunk.
Általában az apa és a fiú cipelik a nehézségeket.
Amikor az apa eleget cipelte, leteszi a földre a szigonyt,
amit a fiú felvesz, és úgymond folytatja a küzdelmet.
Ez változóban van, és ma már nem a fiú, hanem inkább a lány veszi fel a szigonyt.
Ennek ti is részesei vagytok. Azzal, hogy tanultok tőlünk,
elősegítitek a változást.
Ausztrália a világ egyik leggazdagabb országa,
azonban az ország szívében
már nemzedékek óta folyik a küzdelem.
Felteszem azért, mert az asszimiláció nehéz egy ilyen domináns kultúra esetében.
Ezzel rengeteg gondunk van.
Azon hökkentem meg,
hogy a kormányok
miért nem ülnek le az itteniekkel,
hogy aztán ezt a bölcsességet felhasználva egy jobb országot teremtsenek?
Én is sokat rágódom ezen a kérdésen.
A fehér ausztráliaiak évekig azt hangoztatták,
hogy nem vagyunk elég jók.
Ez beágyazódott,
és létrejött a felsőbbrendű-alsóbbrendű berendezkedés, amire utaltam már.
Szerintem változnak az idők. Már jó ideje változik a felfogás.
Értem, amit mondasz, és egyetértek. Szerintem is közeledik változás.
A fiatal generáció nagyon fogékony az új dolgokra
és progresszívek.
Nagyon izgalmas itt ülni közöttetek,
mert hallattátok a hangotokat.
Ha bármi módon hirdetni tudjuk az igét,
és fel tudjuk hangosítani a mondandótokat…
- Köszönjük! - Nagyon hálás vagyok.
Szeretünk titeket.
- Ez a legmenőbb… - Megtarthatunk titeket?
Maradjatok még!
- Óvatosan, mert a végén… - A nyakatokon maradunk.
Az őslakosokat nagymértékben be kéne vonni
a napjainkban felmerülő globális problémákba.
A természetet nem lehet meggyógyítani
a belső összefüggéseinek figyelmen kívül hagyása mellett.
Jól van. Zac és Darin,
szeretnénk nektek bemutatni egy különleges vendéget.
Ő itt Khoa.
Szia, Khoa!
Szia, kicsim! Nagyon félénk teremtés.
Ő egy fajtiszta, esőerdőben élő dingó.
A dingók ebben az országban gonosznak vannak beállítva.
Jelenleg háború dúl az állattenyésztők
és azok között, akik meg akarják őket védeni.
A dingók a kutyafajták családjába tartoznak,
akárcsak a farkasok, a prérifarkasok, a rókák és a kutyák.
Bár aranyosnak és bújósnak tűnnek,
a vad dingók kegyetlen ragadozók, csakúgy, mint a többi húsevő.
Jelenleg Queensland államban két törvény létezik,
amely a kiirtásukra irányul.
Mi, őslakosok tudjuk, hogy ez az állat
nagyon értékes szereplője a környezetnek.
Ő Ausztrália csúcsragadozója.
Ahhoz, hogy bármilyen környezeti
vagy ökológiai rendszer kiegyensúlyozott maradhasson,
kell lennie egy csúcsragadozónak.
Ha békén hagyjuk és engedjük, hogy tegye a dolgát a kiegyensúlyozásban,
akkor minden helyreáll.
Minket arra tanítottak, hogy hagyjuk békén a természetet.
Tud vigyázni magára. Nincs szüksége ránk.
A dingókban és az őslakosokban sok közös van.
Lőttek ránk, megmérgeztek és csapdába ejtettek.
A csapdába ejtés alatt a fekete rabszolga-kereskedelmet értem.
Sonya felvilágosít minket az őslakosok
és az ausztrál dingók közötti nyers, párhuzamos valóságról.
Már látjuk a fejlődést, de még hosszú út vár ránk,
hogy átírjuk a gyarmati gondolkodást,
ami eluralkodott ebben az országban.
Elképesztő az a párhuzam, amit felvázoltál nekünk.
Ha hagynánk, hogy szabadok legyenek,
és úgy viselkedjenek, ahogy a természetben szoktak,
akkor talán minden újra egyensúlyba kerülne,
és ha az emberek meghallgatnák az őslakosokat,
akkor is létrejönne az egyensúly.
Ha összeadnánk a nyugati tudományt az őslakosok tudásával,
akkor csodálatos megoldások születnének…
- Teljes mértékben. - …a környezet védelme érdekében.
Az őslakosok kultúrája a világé.
És ha ez a legrégebbi kultúra ezen a bolygón,
akkor mindannyiunk felelőssége…
- Hogy hálásak legyünk érte. - Így van.
Alig várom, hogy minél több emberrel megoszthassam ezt.
Az, hogy Zac és Darin itt vannak, és meghallgatják ezt, sokat jelent nekünk,
mert végre valaki odafigyelt az őslakosok mondandójára.
Innentől kezdve pedig beindul a dominóhatás:
ha megosztunk valami pozitív dolgot,
ami nem csak az őslakosok, de mindenki, legfőképp a természet javát szolgálja,
akkor jól csinálunk valamit.
Úgy hagytam ott ezt a helyet,
hogy túlcsordul a szívem.
A beszélgetések folyamán kiderült, hogy ez mennyire komplex.
- Igen. - Rengeteg aspektusa van a dolognak.
De egyvalamiben biztos vagyok:
Bruce Pascoe-nak igaza volt.
Le kell ülni beszélgetni.
Az, hogy ott ültünk közöttük és beszélgettünk,
hogy éreztük az energiákat…
Igen.
…hogy őszintén és nyíltan beszélgettünk…
Szerintem ez az a szupererő, ami hiányzik a világból.
Tudom, mire gondolsz. A világ túlmutat a kertünkön,
az iskolán vagy a munkahelyünkön. Nagyon sok szintjét láthattuk.
Sokkal több elismeréssel térek majd vissza.
- Különleges élmény volt, igaz? - Igen. Boldog vagyok.
Így 33 évesen kitaláltam, mit akarok csinálni életem végéig.
Jól haladok.
- A Föld körül 53. évada… - Én akarok lenni David Attenborough.
Nem tudjuk megváltoztatni a múltat, és talán nem tudjuk helyrehozni a hibákat,
de megismerkedhetünk mások történetével, és meghallgathatjuk a mondandójukat.
Bár hosszú út áll előttük,
Ausztrália elkezdett párbeszédet folytatni eredeti lakóival.
Minden olyan ország, amely még nem tette meg, kövesse a példáját!
Mindenki megérdemli, hogy meghallgassák és részese legyen az eszmecserének.
A világ ma már nem olyan nagy. Mind szomszédok vagyunk.
A legkisebb cselekedeteink is – legyenek jók vagy rosszak – kihatnak a másikra.
Igen, közösen megőrizhetjük a múlt kultúráját,
és ugyanakkor terveket szőhetünk egy fényesebb jövőért.
De ehhez ma mindenkinek össze kell fognia.
A FÖLD KÖRÜL CSAPATA ELISMERI AUSZTRÁLIA FÖLDJEINEK EREDETI BIRTOKOSAIT.
TISZTELETTEL ADÓZUNK A VÉNEK MÚLTJA, JELENE ÉS JÖVŐJE ELŐTT.
A feliratot fordította: Kajner Kata