EN NETFLIX-SERIE
Vårt folk levde i harmoni med landet i tusenvis av år.
På 1700-tallet kom britiske kolonister på skip for å erobre kontinentet,
og tok etter hvert nesten alt sammen for seg selv.
Vi beskyttet landet, tok bare det vi trengte for å leve,
og ga tilbake på alle måter vi kunne.
Flere generasjoner senere er lufta, vannet og landet forurenset.
Jorda sliter med å dyrke mat, og havet er overfisket.
Det er viktigere enn noen gang
at vi fortsetter å kjempe for å bli hørt i vårt eget land,
for å bevare vår kultur, og Moder Jord.
Dette er historien til noen av Australias aboriginer.
Funn fra aborigin bosetting i Australia strekker seg 60 000 år tilbake,
før kolonistene oppdaget, bosatte seg og overtok landet.
Som i mange land i verden
var kolonitiden brutal og blodig.
Idet vi utforsker dette vakre landet videre
må vi anerkjenne kontinentets urfolk, og hvordan de lever for å verne landet.
Det moderne samfunn kan lære av deres respekt for
den skjøre balansen mellom folk og resten av planeten.
-Skål. -Det er det episoden handler om.
Å anerkjenne de opprinnelige landeierne, lære alt vi kan av deres kultur,
og se hvordan de metodene fortsatt brukes for å bevare planeten.
Kult. Føles som vi reiser tilbake i tid.
På Universitetet i Melbourne lærer vi mer om Australias historie
sammen med forfatter Bruce Pascoe.
Bruces kontroversielle bok, Dark Emu, rokker ved forestillingen
av at Australias urfolk var nomadiske jegere og sankere.
Bruce hevder at aboriginer forsto seg på konservering,
og var sofistikerte jordbrukere. Ideene hans er langt mer enn teorier.
Forutsetningen hentes fra nedtegnelser av opprinnelige kolonister og utforskere.
Og Bruce mener at som landets urfolk
bør aboriginer hedres for deres bidrag til samfunnet og landet.
For oss er det en ære å snakke med ham.
-Dette er flott. -Ja.
Det er en fornøyelse å få snakke med deg, og lære.
Jeg tror det er nøkkelen.
Australia er et kolonistland, det er det enda.
Derfor blir det misforstått.
Vi kan lære langt mer om landet
av å se på hvordan aboriginene skjøttet det.
Så mye du har forsket på, snakket om og delt
handler om å se bakover for å gå videre, ikke sant?
Ja. Vi tror verdens eldste landsby er her.
Det betyr at aboriginer valgte å bo sammen,
og bygde hus, for opptil 50-60 000 år siden.
Titusenvis av år før noen andre…
Ja. Eldre enn i Tyrkia, eldre enn i Israel.
Hva gjorde at aboriginene holdt det gående så lenge?
Grunnlaget for aboriginenes styresett var måtehold.
Vi burde anse oss som et av dyrene.
Derfor hadde aboriginene totemer for dyr, trær og planter,
fordi vi anser oss selv som dyr.
Den vanvittige ideen om overlegenhet, og frarøving.
Vi må ha en samtale der vi sier: "Kommer vi til å være her
om 20 000 år, eller kommer vi til å utrydde oss selv?"
Å ta seg av jorda er som skikkelig husarbeid og…
-Ja. -Det gir mening økonomisk.
I alt vi gjør, må jorda tas hensyn til. Da klarer vi oss.
Ja.
Det fins omtrent 500 aborigin-nasjoner i Australia.
Nå utgjør de bare 2,4 % av befolkningen.
Vi skal besøke et par av nasjonene, og dette er første stopp.
Cooya Beach er et vakkert, allsidig kystområde i Queensland
med tre ulike økosystemer.
Strand, mangrove og kystrev.
De kobles sammen av mudderflater og tidevannslaguner.
Vi tilbringer dagen med folk fra urfolkgruppen herfra, Kuku Yalanji-folket.
I denne episoden håndteres fortellingen av aboriginene i tur og orden,
så de kan snakke for seg selv.
Dette er Linc Walker.
Mitt navn er Linc Walker.
Min bror og jeg driver Kuku Yalanji Cultural Habitat Tours.
Bedriften er eid og drevet av aboriginer.
Besøkende får opplevd kulturen.
Som verger for landet er det vårt ansvar
å videreføre kulturkunnskap vi har samlet
over tusenvis av år gjennom familiene våre.
-Velkommen til Cooya Beach. -Takk.
Fint å være her.
Dette er Kuku Yalanji-land. Vi snakker Kuku Yalanji.
Stedet heter Cooya Cooya,
som betyr "fiske". Vi fisker alt mulig. Her er noe av det.
Krokodiller, sverdfisk, saghai, skilpadder…
-Er det fra en sverdfisk? -Ja, ulike typer.
-Er det fra en sverdfisk? -Det er sverdfisk.
-Og det er sagen. -Det er en sagfisk.
Man festet håndtak i hver ende, og kappet trær med dem.
Fisker dere for det meste tradisjonelt?
Ja. Spydfiske, mye målrettet jakt.
Sanking gir mye av det vi trenger. Garn, feller, alt mulig.
Hvor gamle var dere da dere lærte fisketeknikker?
Veldig små. Vi lærte alt av besteforeldrene våre,
mor og far, onkler og tanter. Alle hadde sine egne triks.
Mange av de eldre kan ikke gå lenger, så vi ordnet dette
så vi kan fortsette å jakte, og gi dem sunn mat.
Mange i familien fikk diabetes.
Generasjoner ble sperret inne i misjonsstasjoner, uten å kunne dra,
og gitt sukker, mel, tobakk og te.
Alle i bestemors generasjon fikk diabetes.
Når de forlot misjonsstasjonen slapp de å spise sånt,
og fikk jakte og sanke igjen. Vår generasjon ser til
at vi sikrer denne livsstilen, så våre folk lever sunt fra nå av.
Det er kjempebra.
Kulturell turisme er en av metodene for å belyse vår unike kultur,
så familien kan gå med hevet hode inn i framtiden
og fikse det fæle som har skjedd.
Bare kom. Vi går foran her og trener litt med spyd.
Vi tar med Darin og Zac til stranda, og lærer dem hvordan spyd håndteres trygt.
Vår familie har vært her i 20 000 år.
Vi bodde ute til havs, men vannet drev oss innover.
Nå flytter vi ned igjen. Men familiene er de samme.
Historiene lever videre.
Alle landemerkene her knytter oss til historiene.
Wow.
Kom og velg et spyd. Kjenn etter.
Ikke for tungt, eller for lett. Et som føles komfortabelt.
Vi kan øve litt, så kan dere bytte om dere vil.
-Føles herlig. -Bra? Pass på han bak deg.
Ops. Det var jo ikke den spisse enden.
Første regel. Når dere bærer spydet i dag,
hold det rett opp på skulderen.
-Ok. Ville bare se spissen. -Ingen må bli stukket.
En tå på streken.
Hold fingeren på enden når du kaster. På fingerspissen.
Rett føttene mot målet. Når du er klar, flytt vekta på bakfoten.
Len deg bakover, stå på bakfoten.
Du kan løfte foten foran, ta et steg, og skyv med fingeren.
Vi øver. Sånn, ja.
-På spretten. -Enkelt!
-Ok, vi prøver igjen. -Bra.
-Takk. -Ingen årsak.
Det er for lett, jeg flytter den lenger bort.
Så langt? Ser du dem i vannet så langt unna?
Ja, fisken hører deg komme, og stikker. Du må jage dem.
Husk at fisk har skjell, så treff hardt.
Ingen flere unnskyldninger.
Nesten. Det går bra, de flyter.
Sånn, ja. Bra.
Bra treff.
Har dere sett en sånn før?
-En woomera. -Nei.
Det er som fingeren.
Det gir lenger arm.
Våpen oppgradert.
Når de kan kaste med fingeren, oppgraderer vi til en woomera,
som gjør armen lenger, og gir mer kraft når man fisker.
-Sånn, bra kraft. -Bra.
Det er skummelt der ute, når spyd kastes i alle retninger, så…
Vi sørger for å ta for oss sikker bruk av spyd først…
Sånn.
…før vi tar med folk på tradisjonell jakt.
Ok, mer kan vi ikke gjøre. Er dere klare?
Ganske.
Jeg og Darin går langs stranda, og sanker medisin og mat.
Dere to kan dra ut og jakte, og ta med litt fisk og krabbe.
-Ok. -Tevlingen er i gang.
-Jeg fikser det. -Sikker?
Ta deg av grønnsakene.
Jeg tar med Zac på jakt etter mudderkrabber, og ser hva vi får.
Krabber vil ligne på de hullene.
De drar når vi kommer nær. De ser oss, og stikker.
Dette er hull fra rokker, hvor de har spist.
Krepsdyr i mudderet avgir elektriske signaler.
Rokken sanser dem, legger seg på, knuser den og spiser den.
Ser du dette langs stranda her?
-Ja. -Det er en nyttig medisinplante.
Rikelige mengder.
Det er frukten.
Du ser de er grønne og hvite. De hvite er modne.
De hvite bærene er frukten fra Scaevola taccada.
Om du har øyeinfeksjon, eller får sand i øyet,
ta en som er moden, og klem.
Vi bruker saltvannet inni som antiseptisk middel.
Det er øyeskyllemiddel. Veldig lett.
Oi, det… Du føler…
-Det svir ikke, men føles rensende. -Det skyller.
Klem den.
Kan brukes til å rense hud. Mild, og ikke klissete.
-Det tørker, og blir rent. -Utrolig.
-Veldig hendig når du er på tur. -Ja, om hendene er klissete.
Dette er en liten eremittkreps.
-En kuyulin, en mollusk. -Den er stor.
Ja. Det beste agnet på hele stranda.
Om du fisker på stranda eller i elva, finn eremittkreps.
Aboriginer legger steiner på gode fiskeplasser.
En flat stein og en rund stein, med knuste skall.
-For å varsle om… -Der kan det fiskes.
Kan man spise løvet?
Nei, ikke spiselig, men det brukes som bandasje.
Om huden er brent eller sår… Kjenn her. Kjølig og godt.
Etter en lang gåtur legger vi dem i vann under treet.
-Utrolig. -Kalde å ligge på.
Mot solbrenthet. Perfekt.
-Og du ser en praktvindel. -Praktvindel, wow.
Disse har gule blomster.
Det fins også en med lilla blomster, som vi kaller rokke-vindel.
Om du blir stukket av en piggrokke, eller skjærer deg på revet…
De er sterkt antiseptisk.
Knus dem, legg dem i varmt vann, og sett beina i.
Det gjør huden nummen, så du kan pirke ut biter.
Hvor enn du drar er det et bånd mellom plantene og dyr.
Vi mennesker må finne disse båndene. Sånn ble det gjort originalt.
-Vi lar Zac og Brandon ta støyten. -Ja, vi har medisin til dem.
Her er en månesnegl.
Ved nymåne er de mørke, ved fullmåne er de hvite.
De bytter farge med månesyklusen. Derfor heter de månesnegler.
Han slapper bare av inni der.
Greia med dem er at om du vil jakte på en grå dag,
og ikke vet hva slags tidevann du får, se etter dem.
Er de mørke, blir tidevannet bra.
-Dere tar lærdom fra hva dyrene gjør. Mange planter og dyr har informasjon.
Fascinerende. Det er kult, føles som å dra tilbake i tid.
Vi gjorde ikke annet som små. Det var alt vi ville.
-Mye bedre enn dataspill. -Ja.
Kunnskapen man får fra naturen
virker veldig viktig for samfunnet som helhet.
Ja. Hver familie, hver person, skjøttet ulike dyr.
De har en totem de er knyttet til, for å sørge for at det dyret overlever.
Om du studerer dem, lærer du alle hemmelighetene du trenger.
Vi fisker ved lavvann.
Krokodiller og hai kommer ved høyvann.
Vi får seks timer, og de får seks timer. Vi må lære å dele alt.
-Det er en stor hann. -Wow!
-Har du mange? -Bare en.
-Se på den! -Bare en sløv en. Har en til i skuteren.
Det er en hann. På undersiden ser du en trekant.
Det viser at det er en hann. De slåss, og har store klør.
-Vil du holde den? -Gjerne.
-Tryggeste måte er… -Sett den der borte.
-Man må ha hånda bak dem, ikke foran. -Fra undersiden?
-Nei, ikke under. Der får de tak i deg. -Jaså?
De fleste vet ikke hvor farlige mudderkrabber kan være.
-Har du ham? -Tror det.
En klo kan knuse, den andre kan kutte.
De løper ofte mot deg om du kommer nær.
Det er den store kamp-kloa, knuseren.
Ikke bli tatt av den, den kan knekke bein.
Den andre kan kutte av deg fingeren.
-Er det sant? Jøsses. -Prøv.
-Lillefingeren. -Jeg vil ha fingrene mine.
Se på det.
Ta imot.
-De er kraftige. -Den tilhører deg.
Helt greit, bare legg den ned.
-Herlig. Hyggelig å møte deg. -Flott, takk.
-Ok, det gir oss håp. -Ja.
Ja vel.
-Her har vi kokosnøtter. -Det er planen.
Vi lar dem fly rundt der ute, mens vi knekker nøtter.
Vi bruker hakken, og begynner på den myke siden.
Til deg.
Dette skrapes av.
Den beste måten å lage kokosmelk på. Skål.
Nå må du vise de andre.
-Akkurat. Takk. -Hvordan maten lages. Ingen årsak.
-Der er en. -Der? Ble han borte?
Ja, han fikk ikke tak i ham.
Nå vet jeg hva jeg ser etter.
-Krabbe. -Der er en.
-Hvordan så du det så langt vekk? -Han kommer gående. Ta ham.
Helt nær.
Stikk det mørke der.
Bom. Se der.
Bom. Lenger ned.
-Lenger ned. -Der.
-Han tok den! -Sånn, helt på midten.
-Der har du krabba. -Rett i sentrum.
Jeg elsker fluefiske, fordi man slipper dem løs etterpå i USA.
Det hjelper å vite at vi skal spise den.
-Smaker bedre når du har fanget det selv. -Sikkert.
Se på den.
Sånn, nå får dere se hvordan de stekes. Håper dere er sultne.
-Hei, jeg er Darin. -Hei, jeg er Delissa.
Jeg er kurvfletter. Niesen min, Cayanna, sitter her.
Hei, Cayanna.
Dette pleide jeg å gjøre med bestemor. Alle satt sammen med henne.
-Hvor kommer fiberen fra? -Fra svarte palmetrær, som er sjeldne.
Svarte palmetrær vokser bare langs en smal kystregion i tropene.
Tømmeret bruker mennene
til å lage rytmepinner.
Til seremonier og sånt?
Ja. Rytmepinner, woomera, spydspisser…
Ingenting går til spille, for alt brukes.
Alle trærne jeg feller i Daintree-skogen planter jeg på nytt.
Da blir det bærekraftig.
Å praktisere tradisjonell kultur under bosettingen
var strengt forbudt.
Heldigvis gikk det i arv i vår familie gjennom kvinnene,
til neste generasjon.
Nå gjør de det samme. De lærer opp neste generasjon.
Dilly-vesker som den der ble tradisjonelt brukt for å bære babyer.
Hanken skal være på hodet, sånn.
Sånn bar de babyer i bushen.
Store vesker som denne tar meg omtrent tre måneder.
-Tre måneder? -Ja, veldig lang tid.
Men en liten en, som denne, tar bare en halvtime.
Vi pleide å sitte med bestemor i feriene, og fikk en fortelling.
Bestemor ble gjemt i en kurv
-under Den stjålne generasjonen. -Hva?
-Da myndighetene kom for å ta barna. -Tuller du?
Hun fikk et frø å holde i, så hun skulle være stille.
Hun ble ikke tatt vekk.
Omplassering av barn og familier fra deres tradisjonelle områder
skjedde for ikke mer enn en generasjon siden.
Vi er heldige som fortsatt har vår kultur intakt,
og kan dele den med resten av verden.
Utover at den nettopp ble fanget ute i havet her,
hva er hemmeligheten for å lage god krabbe?
Oppi med dem.
Det kommer av blandingen. Litt kokosolje.
Nøye tilmålt.
Litt smør oppi.
-Hvitløk. Bare knust hvitløk. -Jeg elsker hvitløk.
Dette er for det meste thai-chili. Denne er 25 år gammel.
Bare chili, eddik og salt.
Et par av dem.
Dette er bare eddik og salt. Marinaden.
Det kan man lukte når det begynner å koke.
Om krabbe kokes for lenge, blir kjøttet klebrig.
Dette er en bush-sitron, smaker bedre enn annen sitron.
Jaså? Bush-sitron?
Ja, smak på den.
Litt salt til.
Sett på lokk, så tar det fem minutter.
-Da dampes det? -Når alt er oransje, er det ferdig.
Skal det dyppes?
Inni der.
Bra. Når det er ferdig, og noen vil ha mer, lager vi mer.
En ny ladning.
Mon tro hvordan det går med Darins kurver.
Man må være tålmodig.
Hvordan skal det se ut?
-Bare så jeg vet det. -Ok.
-Dette er sluttproduktet. -Se på det.
Føles godt å hvile, og fokusere på noe.
Roe ned, og høre historiene dine.
Håper du trivdes. Mange takk.
-Står til, karer? -Var det bra?
-Går det bra? -Hva med deg?
Bra, jeg fant masse mat.
-Hatt det gøy? -Mange krabber.
Ja, ikke verst.
Vi fant kule legende planter, og spiste kokosnøtt.
-Bra. -En episk ettermiddag.
Flott.
Dette stedet er en matbutikk, et apotek… Alt du trenger.
Fint å se hvordan dere lever.
Takk for at dere viderefører tradisjonene, og velkomsten.
Helt greit. Kom når som helst, her har dere familie.
-Takk, karer. Takk, broder. -Takk til deg.
-Takk, kompis. -Setter pris på det.
-Ses neste gang. -Takk, folkens. Ha det.
Neste stopp er en nasjonalpark nord i Queensland,
men det er ikke en vanlig park. I løpet av bare 400 millioner år
skapte Moder Jord denne utrolige skulpturen.
Landmasser forflyttet seg, vann fløt over, og kalkstein ble oppløst.
Dette er resultatet. Chillagoe-hulene.
Båndet mellom Australias urfolk
og Chillagoe-hulene strekker seg titusenvis av år tilbake.
Dessverre var jeg nokså syk da vi skulle besøke hulene,
så Darin dro alene.
Wow, det er utrolig.
-Hva er dette? -Stedet heter Chillagoe.
Her inne har vi et åpent kammer.
Jeg vil vise deg fossiler fra havdyr også.
Jaså?
Dette var havbunn?
-Ja. -Når da?
Visstnok for 400 millioner år siden.
-Fire hundre millioner? -Ja.
Oi.
Hvordan ble det slik? Virker som det kommer ut av intet.
Når kull og bunnfall blandes får man avsetningsbergarter, kalkstein.
Når jordskorpa forskyves, med varme og trykk,
blir det skjøvet opp, som vi ser her.
Det er rart, men forskere tror at hulene ble dannet for ca. 400 millioner år siden.
Den gang var dette under vann.
Hei, hva er du?
Jeg er en ammonitt, et rovdyr fra urtiden.
Enorme mengder av oss bodde en gang i havet her,
før vi døde ut.
Så ammonitt-fossilene her gir enda mer bevis?
Ja, for at området en gang var under vann.
Gjennom millioner av år forskjøv tektoniske plater seg,
og kolliderte i hverandre, som skapte fjellene.
Millioner av år med regn og erosjon grov ut huler i fjellene,
som gjør dem så vakre i dag.
De tradisjonelle landeierne tok seg av dem og benyttet dem de siste 60 000 årene.
Men husk, arten min har ikke eksistert på omtrent 65 millioner år.
Å ja, jeg bør nok dra.
Vi ses?
Bare som et fossil!
Wow.
Det er utrolig.
Når jeg leder folk gjennom hulene, får de også se skjønnheten
som jeg gjør. Derfor elsker jeg denne jobben.
Så går vi denne veien.
Du slette tid.
-Nå er vi inne, Eddie. -Vi er i hulen.
Den ble oppdaget i 1891.
1891?
Ja, av en fyr ved navn William Atherton.
-En edderkopp der. -Hva sa du? Hvor er edderkoppen?
Når folk ser jegeredderkopper, sier de "Aah!".
De skvetter.
På størrelse med hånda mi.
Eddie, fortell om de spisse formasjonene.
-Hva heter de? -De heter stalaktitter.
Stalaktitt.
Og stalagmitter går opp fra bakken.
I stalaktitter renner fuktighet gjennom midten, som ut av et sugerør.
Det drypper ned, og danner stalagmitter som vokser oppover.
Hvor lang tid tar det å danne dem?
En stalaktitt vokser 3-5 cm hvert 100. år.
Stalagmitter vokser bare 1 cm hvert 100. år.
Her er det. Du kan se…
-Ja, her. -Fuktighet kommer ut under.
-Se på det. -Det tar tid før den drypper.
Ta på den, eller la være? Jeg lar være.
Når jeg viser dem dagslys-kammeret…
Wow!
…reagerer de med "Wow!"
Det er enormt, som en katedral.
Et av de åpne kamrene i hulen.
Det er noe av det vakreste jeg har sett.
Det er vakkert. Den mest imponerende delen av turen.
Hvordan kan man ikke spørre seg hvem man er, hva man er,
eller "Hva er meningen med dette?", når du besøker sånne steder?
Eddie, du forberedte meg ikke på dette.
-Herregud. -Fint kontor jeg har, eller hva?
Wow.
Hit kom trolig aboriginer for å søke ly fra været.
De gikk ikke for dypt ned, det er for mørkt.
Nær ved, det er lyst. Hit kan man komme. Det er flatt.
Å kunne vise denne hulen med meg og andre må føles unikt.
Det er det. Som du sa, du føler noe.
-Ja. -Og det sitter ved.
-Ja. -Det er bra.
Jeg tar med Darin ut av hulen, for å se på utsikten.
Man ser i mils omkrets.
Ok, du skal få se hulekunst.
-Hulekunst? -Ja.
Det flotteste er under dette steintaket.
Se opp i taket.
Oi!
Flott hulekunst her.
Som du ser er det mange stjerner her.
Det er mange aboriginer-grupper her.
Vi kalles Wakaman-folket,
og vi navigerte etter stjernene på natta.
Denne peker mot en stor aftenstjerne som alltid vises.
-Ja. -Følger du etter den,
-finner du vann. -Jaså? Så alt var basert på terrenget?
-Akkurat. -Wow.
På denne siden ser du hundepote-avtrykk.
Ja.
Vi har en spirituell hund,
kalt Djungan-hunden, og det er hans spor.
Langt der borte ser du en steinklippe.
Hunden i fortellingen dro derfra.
Så kom kongen med sine syv koner ned hit.
Og med denne utsikten kan du se andre stammer komme.
Øst for oss bor Mbabaram-folket,
og mot nord har du Kuku Djungan-stammen, som også besøkte dette området.
Så dette fortalte om vann,
og hvor hunden kom fra.
Ja. På kartet bak deg er det et hundeansikt,
som peker ditover.
Den blågrå steinen der borte var en gang havets dypeste punkt.
Dette området var grunnest.
Her?
Nå skal jeg vise Darin noe ekstra fint fra forhistorien.
Dette er et havfossil
som er datert 65 millioner år tilbake i tid, da dette var under vann.
Denne bodde på et rev for 400 millioner år siden.
-Broder, takk skal du ha. -Ingen årsak.
-Soloppgang, solnedgang. Der er det vann. -Stemmer.
Som turguide er det viktig å bevare dette, fordi det er mye historie her.
Håper bare folk lærer hvor gammelt og vakkert landet her er,
og når de drar, vil de ønske å bevare det.
Hver opplevelse vekker det samme spørsmålet.
Hva burde vi gjøre?
Jeg minnes besøket hos Bruce Pascoe.
Hvordan kan vi lære mer av urfolk verden over?
Det virker å være så mye magi i fortiden.
-En kopp te. -En kopp te?
-Akkurat som dette. -Ja. Sett dere ned, hent tekanna.
Finn ut hva slags te de gamle damene og mennene liker.
-Om de vil ha melk eller sukker. -Ok.
-Den type omtanke… -Respekt, ja.
Vi setter mat på bordet, deler med hverandre,
og snakker om bærekraft.
Det er ikke en universal løsning, men en samtale.
Den samtalen vil føre til en bedre verden.
Ikke bare med urfolk, men med hverandre. Vi har sluttet å…
-Snakke. -…vise kjærlighet.
-Det er så utrolig. -Jeg er så takknemlig.
-Mange takk. -Ja, det var vakkert.
Det er så enkelt.
Sitt ned, og lytt. Verden er på deling.
Takk, Bruce.
Her er vår neste mulighet til å gjøre det.
Vi skal til Girringun-regnskogen
for å møte Sonya Takau, PR-ansvarlig, og Phil Rist, CEO,
fra Girringun Aboriginal Corporation.
Jeg heter Phil Rist,
leder for det framtredende
aboriginske land- og havvernssenteret i Queensland.
I hele Australia er det ni slike grupper.
Vi dekker et stort område.
Australia har en mørk historie med tanke på
behandlingen av australske urinnvånere.
Jo flere som forstår og gjøres klar over
vanskene til Australias urfolk, jo bedre er det.
Vi har et ordtak,
at det ofte er far og sønn som tar seg av de verste tingene.
Når faren har fått nok, legger han spydet ned,
og sønnen plukker det opp og fortsetter kampen, kan du si.
Det er i endring, det er ikke hovedsaklig sønnen.
Nå plukker datteren opp spydet.
Men dere bidrar også.
Deres ønske om å lytte og lære er en del av endringsprosessen.
Australia er et av verdens rikeste land, men i Australias midte
pågår en kamp som har vart i generasjoner.
Som følge av assimileringen inn i den dominerende kulturen
har vi nå mange problemer.
Det som forundrer meg er hvorfor det ikke hentes inn,
av regjeringen og de andre folkene her,
og samle den kunnskapen, for å skape et bedre land?
Jeg sliter veldig med det spørsmålet.
I mange år har hvite australiere sagt at vi ikke er like gode som andre.
Det blir innarbeidet,
i et mindreverdighetskompleks som jeg av og til refererer til.
Jeg tror ting er i endring. Det har skjedd endringer den siste tiden.
Jeg hører det du sier, og jeg er enig. Jeg tror endringer kommer.
Jeg vet at den yngre generasjonen har et åpent sinn,
og framsynt, og…
Det er spennende for meg å sitte hos dere i dag.
Dere snakket om deres stemme.
Om vi på noe vis kan spre det budskapet,
og gi deres stemme mer volum…
-Takk. -Jeg er takknemlig.
Vi er glade i dere.
-Det er det kuleste vi har… -Kan vi beholde dere? Ikke dra.
-Forsiktig, kanskje… -Dere blir ikke kvitt oss.
Aboriginer bør være dypt involvert i globale problemstillinger.
Man kan ikke reparere miljøet uten å ta hensyn til
interne knytninger til naturen.
Ok, Zac og Darin, vi har en spesiell gjest
vi vil at dere skal møte.
Dette er Khoa.
Hei, Khoa.
Hei, baby. Han er veldig sjenert.
Han er en renraset regnskog-dingo.
Dingoer her er veldig uglesett.
For øyeblikket pågår en krig mellom kvegindustrien
og de som vil beskytte og verne dem.
Dingoer hører til under arten Canis,
sammen med ulver, coyoter, rev og hunder.
De ser søte og vennlige ut,
men ville dingoer er rovdyr, som kjøttetere flest.
For øyeblikket har Queensland to lover
med mål om å utrydde dem helt.
Vi aboriginer vet at han
er veldig verdifull for miljøet.
Han er Australias fremste rovdyr.
Om et miljø eller økosystem skal være balansert,
må man ha et topprovdyr.
Om man lar ham gjøre jobben sin som naturens balanseskaper,
utjevnes alt seg.
I oppveksten lærte vi å la naturen være.
Den kan skjøtte seg selv, den trenger ikke oss.
Dingoen og aboriginer har mye felles.
Vi har blitt skutt etter, forgiftet og fanget.
Når jeg sier "fanget" mener jeg slavehandelen her til lands.
Sonya forteller om den sterke realiteten
om parallellene mellom aboriginer og australske dingoer.
Litt bedring har skjedd, men veldig mye gjenstår
for å endre kolonitid-innstillingen
som har blitt innprentet i landet.
Utrolig hvor mange paralleller det er.
Om dingoen får være fri, og leve som normalt i naturen,
vil balansen bli gjenopprettet.
Og om man lyttet mer til urfolk, gjenopprettes balansen.
Når man fører vestlig vitenskap og urfolks kunnskap sammen,
fins det flotte løsninger der ute
for hva som kan gjøres for miljøet.
Aborigin-kulturen tilhører verden.
Om det er den eldste levende kulturen i verden,
så er det opp til oss alle…
-Til å være takknemlig. -Absolutt.
Gleder meg til å dele dette med så mange som mulig.
Det at Zac og Darin er her, og lytter, betyr all verden.
Endelig lyttet noen til en aborigin stemme.
Etter det oppstår følgeeffekten av at når man deler noe positivt,
som ikke bare er bra for aboriginer, men for alle,
og først og fremst for miljøet, da gjør man noe riktig.
I kjølvannet av sånt…
Hjertet mitt eksploderer.
Slike samtaler er sammensatte.
-Absolutt. -Det er så mange aspekter der.
Men én ting jeg er sikker på,
er at Bruce Pascoe hadde rett. Man må sette seg ned og prate.
Å sitte der sammen med dem,
og føle energien…
Ja.
Å ha en diskusjon, ærlig og åpent,
det er superkraften som verden mangler, ikke sant?
Jeg vet hva du mener.
Verden er mye større enn hagen din, skolen eller jobben.
Vi får se så mange aspekter, og jeg verdsetter det så mye mer.
Det føles spesielt.
Jeg er lykkelig. Jeg har funnet ut hva jeg vil gjøre i livet, og jeg er 33.
Det er bra.
-Sesong 53 av Down to Earth… -Jeg vil være David Attenborough.
Vi kan ikke forandre fortiden, og kan kanskje aldri gjøre opp for den,
men vi kan ta oss tid til å lære andres historie,
og lytte til dem i dag.
Selv om det er langt igjen, har Australia åpnet en dialog,
og anerkjennelsen av de som var der først.
Alle land som ikke har gjort det, bør følge opp.
Alle fortjener en plass ved bordet, å bli hørt, og få et ord med i laget.
Verden er ikke så stor lenger. Alle er naboer nå.
Selv små inngrep, på godt og vondt, påvirker andre.
Ja, vi kan kollektivt bevare fordums kultur,
og samtidig utforme en bedre framtid.
Det gjør vi ved å samarbeide i nåtiden.
Vi anerkjenner Australias tradisjonelle eiere.
Vi takker de eldre for å ivareta minner, tradisjon, kultur og håp
for aboriginer og folk fra Torresstredet.
Tekst: Kristian Vilnes Opdahl