‎UN SERIAL NETFLIX
‎Am trăit în armonie cu aceste meleaguri ‎timp de mii și mii de ani.
‎Din anii 1700,
‎coloniștii britanici au sosit cu nave ‎pentru a cuceri continentul‎.
‎În cele din urmă, ‎au pus stăpânire pe aproape tot.
‎Noi protejam meleagurile, ‎luam doar cât ne trebuia ca să trăim
‎și răsplăteam natura oricum puteam.
‎Generații mai târziu, aerul, apa ‎și pământul sunt poluate.
‎Solul crește cu greu plante, ‎iar oceanele sunt depopulate.
‎Este mai important ca oricând
‎să ne facem vocea auzită ‎pe meleagurile noastre,
‎să protejăm cultura noastră ‎și Mama Pământ.
‎Aceasta e povestea ‎câtorva aborigeni din Australia.
‎Primele așezări ale aborigenilor ‎datează în urmă cu 60.000 de ani,
‎înainte ca regiunea să fie descoperită ‎și cucerită ostil de coloniști.
‎Ca multe națiuni ale lumii,
‎colonizarea sa reprezintă ‎un trecut sângeros.
‎Pe măsură ce continuăm explorarea ‎acestei țări minunate,
‎trebuie să recunoaștem aborigenii săi
‎și modul în care aceștia ‎protejează meleagurile.
‎Societatea poate învăța ‎de la respectul lor pentru echilibrul
‎dintre oameni și restul planetei.
‎- Noroc! ‎- ‎Asta vom face în episodul de azi.
‎Vom recunoaște aborigenii, ‎vom învăța cât de mult din cultura lor
‎și vom vedea cum metodele lor ‎protejează planeta chiar și astăzi.
‎E foarte tare. Parcă mă întorc în timp.
‎La Universitatea din Melbourne, ‎învățăm despre istoria Australiei
‎de la autorul Bruce Pascoe.
‎Cartea sa controversată, ‎Dark Emu, ‎pune la îndoială convingerea
‎că aborigenii erau ‎vânători nomazi și culegători.
‎Bruce susține că aborigenii ‎erau conservatori pricepuți
‎și fermieri sofisticați. ‎Ideile sale nu sunt deloc teorii.
‎Premiza lui se trage ‎din jurnale și însemnări
‎ale coloniștilor și exploratorilor.
‎Bruce crede că, în calitate de aborigeni,
‎ar trebui să li se ofere respect
‎pentru contribuțiile lor ‎asupra societății.
‎Suntem onorați să stăm de vorbă cu Bruce.
‎- E minunat. ‎- Da.
‎Suntem foarte încântați ‎să discutăm și să învățăm de la tine.
‎E esențial să facem asta.
‎Australia este o țară colonială.
‎AUTOR ȘI PROFESOR
‎Din această cauză, este neînțeleasă.
‎Putem învăța mai multe despre țară
‎din modul în care o conduceau aborigenii.
‎Din cercetările tale și discuțiile ‎pe care le porți cu oamenii
‎reiese că revenirea la tradițional ‎ne va duce în viitor, corect?
‎Da. În această țară, ‎se află cel mai vechi sat din lume.
‎Adică aborigenii au ales ‎să trăiască împreună
‎în case construite, ‎acum 50.000-60.000 de ani.
‎Deci cu zeci de mii de ani ‎înaintea oricărei civilizații…
‎Da. Înaintea Turciei, înaintea Israelului.
‎Ce le-a permis aborigenilor ‎să persevereze de-a lungul timpului?
‎Baza guvernului aborigen era modestia.
‎Ne vedeam la același nivel cu animalele.
‎De aceea aborigenii au totemuri ‎cu animale, copaci și plante.
‎Fiindcă ne vedem doar ca niște creaturi.
‎Apoi a intervenit superioritatea ‎și abuzarea resurselor naturii.
‎Trebuie să ne întrebăm:
‎„Vom mai exista după 20.000 de ani ‎sau ne vom autodistruge?”
‎Îngrijirea planetei este ‎ca îngrijirea casei noastre
‎și atenția la lucrurile ‎pe care le cumpărăm.
‎Acțiunile noastre trebuie ‎să ducă la bunăstarea ei.
‎- Atunci, și noi vom avea bunăstare. ‎- Da.
‎În Australia, ‎există circa 500 de națiuni aborigene.
‎Astăzi, ele reprezintă ‎doar 2,4% din populația totală.
‎Vom vizita ‎doar câteva dintre aceste națiuni.
‎Prima este aici.
‎Plaja Cooya este ‎o zonă de coastă mirifică din Queensland.
‎Conține trei ecosisteme unice.
‎Plajă, mangrovă și recif de coastă.
‎Toate sunt conectate ‎de terenuri mlăștinoase și lagune.
‎Vom petrece o zi cu reprezentanții ‎grupului indigen al acestei zone,
‎Kuku Yalanji.
‎În acest episod, voi lăsa reprezentanții ‎să-și spună povestea în ordine,
‎ca s-o auzim în cuvintele lor.
‎El e Linc Walker.
‎Mă numesc Linc Walker.
‎Eu și fratele meu avem compania ‎Tururi în Habitatul Kuku Yalanji.
‎Este operată și deținută ‎doar de aborigeni.
‎Oferim o imersiune culturală totală.
‎Ca îngrijitori ‎ai meleagurilor tradiționale,
‎e responsabilitatea noastră ‎să transmitem cunoștințele
‎pe care le-am acumulat ‎de-a lungul miilor de ani.
‎- Bun venit! ‎- Mersi că ne-ați primit!
‎Încântați.
‎Aici se vorbește limba Kuku Yalanji.
‎Acest loc se numește Cooya Cooya.
‎Aici, prindem diverse tipuri de pești.
‎Iată câteva dintre vietățile de aici! ‎Crocodili, pești-spadă, rechini-ferăstrău…
‎- E de la un pește-spadă? ‎- Da. Sunt mai multe.
‎- Da. ‎- Dar aceea?
‎- E de la un pește-spadă? ‎- Da.
‎- Acesta e ferăstrăul. ‎- De la rechinul-ferăstrău.
‎Aborigenii îi puneau mânere ‎și tăiau copaci.
‎Deci voi practicați pescuitul tradițional?
‎Pescuitul cu sulița, vânătoarea selectivă,
‎culesul plantelor ‎și instalarea capcanelor.
‎La ce vârstă ați învățat ‎tehnicile de pescuit?
‎Eram foarte mici. Am învățat ‎de la bunicii noștri, de la părinți
‎sau de la unchi și mătuși. ‎Toți au trucuri.
‎Mulți dintre cei în vârstă ‎nu mai pot să meargă,
‎așa că noi vânăm ‎și îi hrănim cu lucruri bune zilnic.
‎Familiile noastre ‎nu au putut evita diabetul.
‎Probabil ați auzit despre generațiile ‎care au fost hrănite cu zahăr,
‎făină, tutun și ceai.
‎- Doamne! ‎- Toată generația bunicii a avut diabet.
‎Când a scăpat din misiune, ‎n-a mai mâncat acele chestii.
‎A revenit la vânat și cules. ‎Generația noastră s-a asigurat
‎că a integrat aceste elemente ‎și că va ține oamenii sănătoși.
‎Minunat!
‎Turismul cultural de aici
‎este o modalitate ‎prin care ne evidențiem cultura,
‎ne îmbunătățim moralul,
‎pășim spre viitor ‎și îndreptăm lucrurile rele din trecut.
‎Veniți! Vom trece prin față, ‎vom exersa aruncarea cu sulița.
‎Îi vom duce pe plajă. Îi vom învăța ‎cum să utilizeze sulițele în siguranță.
‎Familia e aici de 20.000 de ani. ‎Locuiam unde e acum marea,
‎dar apa ne-a împins înapoi. ‎Acum stăm lângă munte.
‎Dar e aceeași familie. ‎Poveștile au rămas intacte.
‎Și toate reperele ne leagă ‎de aceste povești.
‎Veniți și luați o suliță!
‎Găsiți una nici prea grea, ‎nici prea ușoară.
‎Să se simtă bine în mână. ‎Vom exersa aruncarea.
‎- Puteți lua alta dacă e nevoie. ‎- Asta pare grozavă.
‎Da? Ai grijă în spate!
‎- Măcar nu era capătul ascuțit. ‎- Când mergeți cu sulița,
‎o țineți în fața umărului.
‎- Așa nu ne rănim. ‎- Voiam să mă uit la vârf.
‎Stați cu degetul pe linie!
‎Puneți arătătorul la baza suliței! ‎Stați cu picioarele către țintă!
‎Când sunteți gata, ‎lăsați-vă greutatea pe piciorul din spate!
‎Puteți ridica piciorul din față. ‎Pășiți și împingeți cu arătătorul!
‎Să exersăm. Asta e!
‎- A ricoșat spre țintă. ‎- Ușor.
‎- Bine. Vino! Încercăm iar. ‎- Super.
‎- Mulțumesc! ‎- Cu plăcere!
‎Vă ajut. O mut mai departe.
‎Vezi peștele atât de departe în apă?
‎Da. Te aude și fuge. ‎Trebuie să arunci după el.
‎Peștii au solzi. Aruncați tare!
‎Fără scuze după asta.
‎Pe aproape. E în regulă. Plutește.
‎- Asta e! Bravo! ‎- ‎Frumoasă aruncare.
‎Ați mai văzut așa ceva?
‎- Se numește woomera. ‎- Nu.
‎- Înlocuiește degetul vostru. ‎- Acum, avem mai multă putere.
‎Îmbunătățim arma.
‎PUTEREA CREȘTE
‎Odată ce pot folosi degetul la aruncare,
‎îi punem să folosească o woomera, ‎pentru mai multă putere la pescuit.
‎- Bravo! Ai lovit cu putere. ‎- Grozav!
‎E înfiorător la vânătoare. ‎Oamenii aruncă sulițe în toate direcțiile.
‎Ne asigurăm că pregătim oamenii ‎să manevreze sulița în siguranță…
‎- El e! ‎- ‎…înainte să-i ducem la vânătoare.
‎Doar atât vă pot ajuta. Pregătiți?
‎- Da. ‎- Eu și Darin mergem pe plajă.
‎Vom aduna ierburi medicinale și mâncare.
‎Voi veți pleca la vânătoare.
‎Sper să ne aduceți pești și crabi.
‎Începe competiția.
‎- Mă ocup eu de pești. ‎- Da?
‎- Du-te la ierburi! ‎- Bine.
‎Zac vine cu mine. ‎Vom urmări câțiva crabi de mâl‎.
‎Sperăm să-i prindem.
‎Majoritatea sunt în găuri ca asta.
‎Când ne vom apropia, ‎vor fugi. Ne vor vedea.
‎Astea sunt găuri făcute ‎de pisicile de mare.
‎Când crabul se mișcă, ‎produce curent electric.
‎Pisica de mare știe unde e. ‎Îl zdrobește și îl mănâncă.
‎- Vezi aceste plante? ‎- Da.
‎Sunt un remediu foarte folositor. ‎Se găsesc în abundență.
‎Astea sunt fructele lor.
‎Vezi că sunt verzi și albe? ‎Dacă sunt albe, sunt coapte.
‎Aceste fructe mici sunt ‎ale salatei de plajă.
‎Dacă ai o infecție la ochi,
‎iei câteva coapte și le storci.
‎Apa sărată din ele este ca un antiseptic.
‎Astea sunt picăturile ‎pentru ochi. Foarte simplu.
‎Asta e…
‎Nu te înțeapă deloc. Doar te curăță puțin.
‎Te curăță. Storci lichidul…
‎Îți poate curăța fața. ‎E blând, nu e lipicios.
‎- Se usucă… Rămâne curat. ‎- Uimitor.
‎- Te ajută când pleci la vânătoare. ‎- Și ai mâinile lipicioase.
‎Acesta e un crab pustnic.
‎- Un ‎kuyulin. ‎- ‎E unul mare.
‎Da. Crabii pustnici sunt ‎cea mai bună momeală.
‎Când pescuiești pe plajă, ‎strânge mulți crabi pustnici!
‎Aborigenii lasă pietre ‎la un loc bun de pescuit.
‎Lasă pietre de diverse forme ‎sau cochilii sparte.
‎- Astfel, arată că… ‎- Că e un loc bun.
‎- Și frunzele se pot consuma? ‎- Nu sunt tocmai comestibile.
‎- Dar sunt ca niște bandaje. ‎- Bandaje.
‎Dacă ai o arsură sau un ulcer… ‎Simte-o! E rece la atingere.
‎Când ne întoarcem după un drum lung, ‎le punem în apă, apoi le aplicăm pe piele.
‎Dacă te-a ars soarele, sunt perfecte.
‎- Iată vrejuri de zorele! ‎- Zorele!
‎Acesta are o floare galbenă.
‎Unul de pe pământ are o floare mov. ‎Îl numim „vrejul pisicii de mare”.
‎Dacă te-a înțepat o pisică de mare
‎sau dacă te-ai tăiat în recif, ‎este un antiseptic bun.
‎Îl zdrobim, îl punem în apă caldă, ‎apoi înmoi picioarele în apă.
‎Ți le amorțește, ca să scoți fragmentele.
‎Oriunde ai merge pe pământ,
‎există o legătură specială ‎între plante și animale.
‎Noi, ca oameni, trebuie ‎să găsim această conexiune specială.
‎Așa fac aborigenii.
‎- Îi lăsăm pe ceilalți să fie răniți. ‎- Le-am luat tratamentul.
‎Asta e scoica lunii.
‎Se înnegrește când e lună nouă. ‎Se albește când e lună plină.
‎Culoarea se schimbă odată cu ciclul lunii.
‎- De aceea se numește scoica lunii. ‎- Melcul e acolo.
‎Dacă vrei să pleci la vânătoare ‎într-o zi înnorată
‎și nu știi cum va fi mareea, cauți scoica.
‎Dacă e înnegrită, ‎înseamnă că mareea va fi bună.
‎Animalele îți spun ‎multe lucruri folositoare.
‎Da, animalele sau plantele.
‎Fascinant! E foarte tare, amice. ‎Parcă mă întorc în timp.
‎Asta făceam când eram copii. ‎Asta voiam să facem.
‎- Mult mai bine decât jocurile video. ‎- Da.
‎Cunoștințele pe care le aveți ‎despre natură
‎par foarte importante ‎pentru întreaga societate.
‎Da. Fiecare om e responsabil ‎pentru un anumit animal.
‎Ar trebui să aibă un totem, ‎ca animalul să supraviețuiască.
‎Corect.
‎Dacă le urmărești,
‎te vor învăța secretele ‎pe care ai nevoie să le știi.
‎Noi pescuim la reflux.
‎Crocodilii și rechinii vin la flux.
‎Noi avem șase ore, ei au șase ore. ‎Trebuie să învățăm să împărțim tot.
‎Acesta e un mascul mare.
‎- Ați mai prins? ‎- Unul.
‎- Ia te uită! Ireal. ‎- Unul mic, acolo.
‎Acesta e un mascul. ‎Are o formă triunghiulară la bază.
‎Masculii sunt luptători, ‎au clești mai mari.
‎- Vrei să-l ții? ‎- Sigur.
‎- Așa e cel mai sigur. ‎- Lasă-l jos puțin!
‎Trucul e să ții mâna pe spate. ‎Nu pune mâna în față!
‎- Dedesubt. ‎- Nu.
‎- Te poate apuca. ‎- Serios?
‎Mulți oameni nu realizează ‎cât de periculoși pot fi crabii de mâl.
‎- Gata? ‎- Cred.
‎Un clește zdrobește, celălalt taie.
‎Crabii fug spre tine ‎dacă te apropii prea mult.
‎Are un clește mare. Cu el zdrobește.
‎Nu vrei să-l apuci. Rupe oase.
‎Dacă te prinde cu celălalt, ‎îți taie degetul.
‎- Serios? Doamne! ‎- Încearcă!
‎- Degetul mic. ‎- Îmi vreau degetele.
‎Ia te uită!
‎Prinde!
‎- Formidabili, nu-i așa? ‎- Îți aparține.
‎Sigur, amice. Doar pune-l jos!
‎- Încântat de cunoștință! ‎- Mulțumesc!
‎- Ne-ai dat încredere. ‎- Da.
‎În regulă.
‎- Avem nuci de cocos aici. ‎- Da, le vom sparge.
‎Ei sunt la vânătoare. Noi spargem nucile.
‎Folosim târnăcopul. ‎Pornim de la capătul moale.
‎Pentru tine.
‎Super.
‎Răzuim conținutul.
‎Ăsta e cel mai bun mod ‎de a face lapte de cocos. Noroc!
‎Trebuie să le arăți celorlalți…
‎- Așa e. Mersi, amice! ‎- …cum să se hrănească.
‎- Uite unul! ‎- Da? L-ai pierdut?
‎Da. L-a pierdut.
‎Frate! Acum știu ce caut.
‎- Un crab. ‎- Uite unul acolo! Îl vezi?
‎- Cum vezi așa departe? ‎- Îl vezi mergând? Prinde-l!
‎Du-te aproape!
‎Lovește-l cu sulița!
‎Ai ratat. Îl vezi acolo?
‎Ai ratat. Dedesubt.
‎- Dedesubt! ‎- Acolo.
‎- L-a nimerit. ‎- ‎Așa, fix în mijloc.
‎Iată crabul! Lovit chiar în mijloc.
‎Da, îmi place pescuitul la muscă, ‎fiindcă prinzi și eliberezi.
‎Dar îmi pare bine că aici avem o masă.
‎Au gust mai bun când îi prinzi tu.
‎Da, sunt sigur.
‎Privește-l!
‎Gata. Vă voi arăta cum să-l gătiți. ‎Sper că vă e foame.
‎- Bună! Eu sunt Darin. ‎- Încântată! Eu sunt Delissa.
‎Sunt împletitoare de coșuri tradiționale. ‎Nepoata mea, Cayanna, mă ajută.
‎Bună, Cayanna!
‎Asta făceam cu bunica mea.
‎- Stăteam jos cu ea. ‎- Grozav! De unde luați fibra?
‎Folosim palmier negru. ‎Este un arbore foarte rar.
‎Crește de-a lungul regiunii de coastă, ‎în pădurile tropicale. Doar acolo.
‎Cheresteaua este folosită de către bărbați
‎pentru bețele de percuție.
‎Sunt pentru ceremonii.
‎Da. Lemnul e folosit pentru bețe, ‎woomera sau vârfuri de suliță.
‎Nu irosim nimic, fiindcă luăm tot copacul.
‎Replantez câte un puiet ‎pentru fiecare copac tăiat.
‎Mediul nu e afectat.
‎În vremea colonizării, ‎practicarea culturii tradiționale
‎era deosebit de ilegală.
‎Suntem foarte norocoși ‎că a fost transmisă în familie,
‎prin femei, către generația următoare.
‎Și ea face același lucru, ‎o transmite la generația care va urma.
‎Astfel de traiste erau folosite ‎pentru cărarea bebelușilor.
‎Deci mânerul vine pe cap. Ceva de genul.
‎Așa erau cărați bebelușii prin vegetație.
‎Ca să fac o traistă mare,
‎e nevoie de circa trei luni.
‎- Trei luni? ‎- Da, foarte mult timp.
‎Dar pentru un coșuleț, e nevoie ‎de circa jumătate de oră.
‎În vacanțe, stăteam cu bunica ‎și făceam coșuri la povești.
‎Bunica a fost ascunsă într-un coș.
‎- Pe durata Generației Furate. ‎- Ce?
‎- Când autoritățile albe luau copiii. ‎- Glumești?
‎I s-a dat un bob de fasole de mare ‎ca s-o ajute să nu facă zgomot.
‎Și nu a fost luată la acea vreme.
‎Transferarea și luarea copiilor noștri
‎nu s-a petrecut acum mult timp. ‎A fost în urmă cu o generație.
‎Suntem binecuvântați ‎să putem avea o cultură intactă aici
‎și să o putem împărtăși cu restul lumii.
‎În afară de prinderea lor din ocean,
‎care e secretul pentru a găti un crab bun?
‎Îl punem acolo.
‎Un amestec îndrăzneț. Puțin ulei de cocos.
‎Bine cântărit.
‎Punem o bucată de unt.
‎- Usturoi. Doar usturoi zdrobit. ‎- Ador usturoiul.
‎Aceștia sunt ardei ochi de pasăre. ‎Amestecul are 25 de ani.
‎Conține ardei iute, oțet și sare. ‎Punem câțiva.
‎Sucul acesta e format ‎doar din oțet și sare.
‎Când se prăjește, începe să miroasă.
‎Dacă îl gătești prea mult, ‎carnea se va lipi de piele.
‎Asta e o lămâie aspră. Are un gust ‎mai bun decât majoritatea lămâilor.
‎Serios? Lămâie aspră?
‎Da. Gustă, amice!
‎Punem puțină sare.
‎Punem un capac și îl ținem 5 minute.
‎- Se va găti la abur? ‎- Așteptăm să devină portocaliu.
‎- Și va fi gata. ‎- S-o înmoi acolo?
‎O băgăm acolo.
‎E bună. Dacă mâncați tot ‎și mai vreți, mai gătim.
‎Facem încă o serie.
‎Mă întreb cum se descurcă Darin la coșuri.
‎Îi trebuie răbdare.
‎Cum trebuie să arate?
‎- Doar ca să știu. ‎- Bine.
‎- Acesta e produsul final. ‎- Ia te uită!
‎E foarte bine să te oprești, ‎să te concentrezi asupra unui lucru,
‎s-o iei mai ușor, să auzi niște povești.
‎Sper că ți-a plăcut aici.
‎- Da. ‎- Mulțumesc!
‎- Hei! Ce faceți? ‎- Cum a fost?
‎- Ce faceți? ‎- Cum a fost?
‎- Bine. ‎- Da?
‎Am prins multe chestii.
‎- Te-ai distrat? ‎- Mulți crabi.
‎Da? Hei, nu e rău.
‎Am găsit plante medicinale. ‎Am mâncat nuci de cocos.
‎- A fost o după-amiază grozavă. ‎- Fantastic!
‎Acest loc e băcănia ta, ‎farmacia ta… Are tot ce îți trebuie.
‎Ne-a plăcut să vedem cum trăiți. ‎Mulțumim că ne-ați primit aici!
‎Cu plăcere! Vizitați-ne din nou! ‎Familia mereu e aici.
‎- Mulțumesc, frate! ‎- Mulțumesc!
‎- Mersi, frate! ‎- Apreciez din suflet.
‎- Ne vedem data viitoare! ‎- Mersi! Să aveți o zi bună!
‎Următoarea oprire ne duce ‎la un parc național din nord.
‎Dar nu este un parc obișnuit. ‎De-a lungul a 400 de milioane de ani,
‎Mama Natură a creat ‎această sculptură incredibilă.
‎Mase de teren s-au mișcat, ‎apa a curs și calcarul s-a dizolvat.
‎Iar acesta e rezultatul final, ‎Peșterile Chillagoe.
‎Legătura dintre indigenii din Australia ‎și Peșterile Chillagoe
‎datează în urmă cu zeci de mii de ani.
‎Din păcate, eu eram bolnav ‎în ziua programată turului.
‎Darin a mers singur.
‎- E extraordinar. ‎- Poftim!
‎- Ce e acest loc? ‎- Se numește Chillagoe.
‎Aici, există o cavernă ‎în care intră lumină.
‎Îți voi arăta și niște fosile marine.
‎Serios?
‎Acest loc se afla sub apă?
‎- Da. ‎- Acum cât timp?
‎Acum 400 de milioane de ani.
‎- 400 de milioane? ‎- Da.
‎Cum au apărut aceste structuri? ‎Pare că au ieșit de nicăieri.
‎Da. Amestecul dintre cărbune și sedimente
‎a format o rocă sedimentară, calcarul.
‎Scoarța terestră s-a mișcat, ‎a produs căldură
‎și a împins masele pe plan vertical.
‎Cercetătorii cred că aceste peșteri
‎au început să se formeze ‎acum 400 de milioane de ani.
‎Pe atunci, regiunea era sub apă.
‎Salut! Tu ce ești?
‎Sunt un amonit. ‎Un prădător marin străvechi.
‎Specia mea popula în număr vast ‎mările din această zonă,
‎înainte să dispară.
‎Deci fosilele de amoniți găsite aici ‎sunt mai multe dovezi?
‎Da, dovezi că această zonă era sub apă.
‎De-a lungul a milioane de ani, ‎plăcile tectonice s-au mișcat,
‎s-au ciocnit una de cealaltă ‎și au format munți.
‎Milioane de ani de ploi și eroziune
‎au ajutat ‎la formarea peșterilor din munți,
‎creând frumusețile de astăzi.
‎Au fost protejate și folosite ‎de îngrijitorii aborigeni
‎timp de 60.000 de mii de ani.
‎Dar reține! Specia mea nu mai e aici ‎de 65 de milioane de ani.
‎Apropo, ar trebui să plec.
‎Ne mai vedem?
‎Doar în formă de fosilă!
‎Amice!
‎E un loc incredibil!
‎Când duc oamenii prin peșteri, ‎ei văd frumusețea lor
‎în același mod ca mine. ‎Asta ador la slujba mea.
‎Așa! Ai legat-o la fel ca mine. Bun.
‎Sfinte Sisoe!
‎- Am intrat, Eddie. ‎- Suntem în peșteră.
‎A fost descoperită în 1891.
‎1891?
‎Da, de către un bărbat ‎pe nume William Atherton.
‎- Acolo e un păianjen. ‎- Ce? Unde e păianjenul?
‎Când lumea vede păianjenul Huntsman, ‎țipă. Da. Mulți se sperie de el.
‎Da. E aproape cât palma mea.
‎Eddie, explică-mi ‎despre aceste structuri ascuțite.
‎- Cum se numesc? Stalactite? ‎- Stalactite.
‎Iar cele care ies din sol ‎se numesc stalagmite.
‎La stalactite, umezeala curge prin mijloc,
‎la fel ca la un pai. Picură, ‎formează stalagmitele și le ridică.
‎Cât durează formarea acestor structuri?
‎Stalactitele cresc cu 5 centimetri ‎la fiecare 100 de ani.
‎Stalagmitele cresc cu 1 centimetru ‎la fiecare 100 de ani.
‎Iată! Aici poți vedea…
‎- Asta e! ‎- Umezeala este la bază.
‎- Ia te uită! ‎- Va dura ceva până picură.
‎S-o ating? Nu, o las așa.
‎Când duc oamenii în caverna cu lumină,
‎reacția lor este una de uimire.
‎„E imensă. Arată ca o catedrală.”
‎Iată una dintre cavernele cu lumină!
‎E unul dintre cele mai frumoase lucruri ‎pe care le-am văzut.
‎E frumoasă. ‎E cea mai impresionantă parte a turului.
‎Îți vine să te întrebi: ‎„Cine ești? Ce ești?
‎Ce e asta? Ce reprezintă asta?”
‎Chiar o faci, ‎când vii în astfel de locuri.
‎Eddie, nu m-ai pregătit pentru așa ceva.
‎- Dumnezeule! ‎- Am un birou frumos, nu?
‎Probabil aici veneau aborigenii ‎ca să se ferească de vremea urâtă.
‎Nu s-au dus prea adânc, ‎fiindcă e întuneric.
‎Era aproape, aveau niște lumină ‎și un teren plat.
‎Să poți împărtăși această zonă
‎cu mine și cu ceilalți… ‎E o senzație specială.
‎Chiar e. Cum ai zis înainte, ‎ți-a stârnit un sentiment.
‎- Da. ‎- Și l-ai păstrat.
‎- Da. ‎- E bine.
‎Îl duc pe Darin în afara peșterii, ‎pe deal, pentru o vedere mai bună.
‎Poți vedea la kilometri distanță.
‎Bine, Darin. Îți voi arăta ‎niște desene pe piatră.
‎- Desene pe piatră? ‎- Da.
‎Splendoarea se află ‎sub acoperișul de piatră.
‎Privește acoperișul!
‎Niște desene frumoase.
‎După cum poți vedea, sunt multe stele.
‎Mulți aborigeni din zonă… ‎Noi suntem numiți poporul Wakaman.
‎Noi știam stelele ‎fiindcă ne deplasam noaptea.
‎Aceste desene ne arătau calea ‎spre steaua mare de pe cerul nopții.
‎- Cele de aici. ‎- Și o urmam.
‎- Ne ducea la apă. ‎- Serios?
‎Deci totul e bazat pe meleagurile de aici.
‎Exact.
‎Pe partea asta, ‎sunt niște urme de labe de câine.
‎- Da. ‎- Noi avem un mare câine spiritual.
‎Îl numim câinele Djungan. ‎Acelea sunt urmele lui.
‎Acolo, în depărtare, ‎este fațada unei stânci.
‎Acolo a început povestea câinelui.
‎Regele venea aici ‎cu cele șapte soții. Stătea jos.
‎De aici, vedea celelalte triburi venind.
‎În partea de est, era Tribul Mbabaram.
‎În partea de nord, ‎era Tribul Kuku Djungan.
‎Și acesta a venit în zonă.
‎Deci desenele îți spuneau povestea apei
‎și povestea originii câinelui.
‎Da, fiindcă acolo e o hartă.
‎- Frumos. ‎- Indică spre acea zonă.
‎La stânca gri de acolo, ‎era cea mai mare adâncime a oceanului.
‎Iar aici, în zona unde ne aflăm, ‎era cea mai mică adâncime.
‎Chiar aici?
‎Acum, îi voi arăta lui Darin ‎o minunăție preistorică.
‎Aceasta e o fosilă marină‎ ‎care datează ‎de acum 65 de milioane de ani,
‎când zona era sub apă.
‎Era o parte dintr-un recif,
‎acum 400 de milioane de ani.
‎- Frate, îți mulțumesc! ‎- Cu plăcere!
‎- Răsăritul, apusul. Acolo e apa. ‎- Exact.
‎Ca ghid, e important să protejez zona, ‎fiindcă are o istorie bogată.
‎Sper ca oamenii să afle ‎cât de frumoase sunt meleagurile
‎și să plece cu dorința ‎de a vrea să le protejeze.
‎Fiecare experiență mă aduce ‎la aceeași întrebare:
‎Ce ar trebui noi să facem?
‎Îmi amintesc de discuția cu Bruce.
‎Cum putem învăța mai mult ‎de la indigenii de toată lumea?
‎Trecutul era plin de magie.
‎- La o ceașcă de ceai. ‎- Da.
‎- Exact cum stăm noi. ‎- Da. Stați jos! Luați ceainicul!
‎Aflați ce fel ce ceai preferă bătrânii!
‎- Dacă vor lapte sau zahăr. ‎- Bine.
‎- Dar acel tip de atenție… ‎- Denotă respect. Da.
‎Punem mâncarea pe masă. ‎O împărțim unul cu altul
‎și vorbim despre ecologie.
‎Nu e un remediu pentru tot. ‎E o conversație.
‎Și acea conversație ‎va produce un loc mai bun.
‎Asta se aplică în cazul tuturor oamenilor.
‎- Nu ne mai iubim. ‎- Nu mai comunicăm.
‎- A fost grozav. ‎- Îți sunt foarte recunoscător.
‎- Mulțumesc mult! ‎- Da, a fost minunat.
‎E atât de simplu!
‎Stai jos! Ascultă! ‎Trebuie să împărțim lumea asta.
‎Mersi, Bruce!
‎Iată următoarea șansă de a face asta!
‎Mergem în zona Pădurii Girringun.
‎Ne întâlnim cu Sonya Takau, ‎director de comunicare,
‎și Phil Rist, director executiv. Ei sunt ‎de la Corporația Aborigenă Girringun.
‎Numele meu e Phil Rist. ‎Sunt director executiv
‎la renumitul Centru de Coordonare ‎al Regiunilor Aborigene din Queensland.
‎Dar ne ocupăm de toată țara. ‎Corporația conține 9 grupuri
‎și acoperim o zonă mare.
‎Australia are o istorie foarte întunecată
‎în privința tratării ‎australienilor indigeni.
‎Cu cât mai mulți oameni înțeleg ‎și devin conștienți
‎de eforturile australienilor indigeni, ‎cu atât mai bine.
‎La noi, există o vorbă.
‎De obicei, tatăl și fiul se ocupă ‎de chestiile dure.
‎Iar când tatăl nu mai poate, ‎lasă sulița jos.
‎Atunci, fiul o ridică și continuă lupta, ‎ca să zicem așa.
‎Acum, acest lucru se schimbă.
‎Acum, fiica ridică sulița pentru noi.
‎Și voi ne ajutați. ‎Dorința voastră de a învăța și a asculta
‎devine o parte din schimbare.
‎Avem una dintre cele mai bogate țări.
‎Dar, în inima Australiei,
‎are loc o luptă care se petrece ‎de generații și generații.
‎E o parte din acea asimilare ‎în cultura dominantă.
‎Există multe probleme în această privință.
‎Eu sunt uimit și îmi pun întrebarea:
‎„De ce guvernele nu preia inițiativa
‎de a colabora cu oamenii de aici
‎pentru a avea mai multă înțelepciune ‎și a crea o țară mai bună?”
‎Această întrebare mă frământă neîncetat.
‎Timp de ani de zile, Australia a zis ‎că nu suntem la fel de buni ca restul.
‎Aceste vorbe rămân în noi
‎și creează un complex ‎de inferioritate-superioritate.
‎Cred că lucrurile se schimbă acum. ‎De ceva vreme, se schimbă.
‎Înțeleg ceea ce zici și sunt de acord. ‎Vine o schimbare.
‎Știu că generația tânără e ‎foarte deschisă la minte
‎și progresistă.
‎- Da. ‎- Mă bucur să stau cu voi astăzi,
‎fiindcă vorbeați despre vocea voastră.
‎Dacă putem cumva să înștiințăm lumea
‎și să ridicăm volumul vocii voastre, ‎la figurat…
‎- Mulțumim! ‎- Sunt foarte recunoscător.
‎Vă iubim.
‎- E cel mai tare… ‎- Vă putem ține aici?
‎Nu vrem să plecați.
‎- Ai grijă! Poate… ‎- Nu veți mai scăpa de noi.
‎Aborigenii ar trebui ‎să aibă o mare implicare
‎în problemele globale ‎cu care ne confruntăm azi‎.
‎Nu poți repara mediul natural ‎fără să iei în considerare
‎aceste conexiuni interne ‎în cadrul mediului natural.
‎Deci, Zac și Darin,
‎vrem să faceți cunoștință ‎cu un invitat special.
‎El e Khoa.
‎Salut, Khoa!
‎Salut, scumpule! ‎E foarte timid, foarte rușinos.
‎El este un dingo ‎de pădure tropicală pur-sânge.
‎În această țară, ‎dingo sunt foarte denigrați.
‎În momentul de față, există ‎un război între industria zootehnică
‎și cei care vor să-i protejeze ‎și să-i salveze.
‎Dingo fac parte din genul ‎Canis,
‎la fel ca lupii, coioții, ‎vulpile și câinii.
‎Deși arată drăguți și pufoși,
‎dingo sunt prădători feroce, ‎ca majoritatea carnivorilor.
‎În momentul de față, în statul Queensland, ‎există două acte legislative
‎care vor să-i înlăture până la extincție.
‎Ca aborigeni, știm că acest animal
‎este foarte valoros pentru mediul natural.
‎El este prădătorul de top al Australiei.
‎Ca orice sistem de mediu ‎sau sistem ecologic să rămână echilibrat,
‎trebuie să existe un prădător de top.
‎Dacă îl lași să-și facă treaba, ‎să echilibreze natura în pace,
‎totul va fi în armonie.
‎În copilărie, am fost învățați ‎să lăsăm natura în pace.
‎Poate să aibă grijă de ea însăși. ‎N-are nevoie de noi.
‎Dingo și aborigenii au multe în comun.
‎S-a tras în noi, ni s-a dat otravă ‎și am fost ținuți în captivitate.
‎În această țară, se făcea comerț ‎cu sclavi de culoare. La asta mă refer.
‎Sonya ne informează ‎despre realitatea dură a paralelei
‎dintre aborigeni și dingo australieni.
‎Am făcut câteva progrese, ‎dar mai avem mult de luptat
‎ca să schimbăm mentalitatea colonială
‎care a fost înfiptă ‎în mințile oamenilor din această țară.
‎E uimitor ce paralele ai putea să extragi.
‎Dacă am lăsa dingo să fie liberi ‎și să opereze normal în natură,
‎totul poate și-ar găsi echilibrul.
‎Pare similar. ‎Dacă lumea ar asculta indigenii,
‎totul și-ar găsi echilibrul.
‎Când combini știința occidentală ‎și cunoștințele indigenele,
‎pot ieși soluții frumoase…
‎- Absolut. ‎- …care pot ajuta mediul.
‎Cultura aborigenă aparține lumii.
‎Dacă este cea mai veche cultură ‎de pe planetă,
‎trebuie ca noi toți…
‎- Să fim recunoscători pentru ea. ‎- Exact.
‎Abia aștept să împărtășesc asta ‎cu cât mai mulți oameni.
‎Înseamnă mult pentru noi faptul ‎că Zac și Darin ne ascultă,
‎fiindcă, în sfârșit, ‎vocea aborigenilor a fost ascultată.
‎De acum încolo,
‎vor veni consecințe benefice. ‎Când împărtășești ceva pozitiv,
‎care e bun pentru toată lumea
‎și, cel mai important, ‎pentru mediul natural,
‎înseamnă că faci ceva bun.
‎Când plec de la aceste discuții,
‎inima mea e copleșită.
‎Astfel de conversații cu oamenii ‎sunt complexe.
‎- Absolut. ‎- Au foarte multe aspecte diferite.
‎Dar de un lucru sunt sigur.
‎Bruce Pascoe avea dreptate. ‎Trebuie să stai jos și să discuți.
‎Să stai cu ei, să fii cu ei,
‎să le simți energiile…
‎Da.
‎…să ai o discuție sinceră și deschisă…
‎Cred că asta e ‎o superputere care ne lipsește.
‎Știu la ce te referi. ‎Lumea e mai mare decât curtea ta,
‎școala ta sau slujba ta. ‎Noi apucăm s-o vedem mai complexă.
‎O apreciez mai mult acum.
‎- Pare foarte specială, nu? ‎- Asta e. Sunt fericit.
‎Am aflat ce vreau ‎să fac în viață. Am 33 de ani.
‎O duc bine.
‎- Sezonul 53 din ‎Cu picioarele pe Pământ… ‎- ‎Vreau să fiu ca David Attenborough.
‎Nu putem schimba trecutul. ‎Poate nu putem îndrepta greșelile,
‎dar putem sta să învățăm ‎despre istoria altora
‎și să le ascultăm vocile azi. ‎Deși au mult de luptat,
‎Australia a început un dialog ‎și o recunoaștere a aborigenilor.
‎Țările care n-au făcut asta, ‎ar trebui să urmeze exemplul.
‎Toți merită un loc la masă.
‎Toți merită să fie o parte din discuție.
‎Lumea nu mai e un loc atât de mare. ‎Acum, toți suntem vecini.
‎Chiar și cele mai mici lucruri, ‎bune sau rele, ne afectează.
‎Da, putem să protejăm colectiv ‎cultura din trecut
‎și, în același timp, ‎să facem planuri pentru viitor.
‎Dar asta înseamnă ‎să lucrăm împreună astăzi.
‎Echipa serialului recunoaște ‎primii deținători ai Australiei.
‎Omagiem înțelepții ‎fiindcă ei mențin tradițiile străvechi.
‎Subtitrarea: Iulian Țarălungă