EN NETFLIX-SERIE
Vårt folk levde i harmoni med det här landet i tusentals år.
På 1700-talet seglade brittiska kolonister hit för att erövra kontinenten
och tog till slut nästan allt till sig själva.
Vi brukade skydda landet, bara ta vad vi behövde för att överleva
och ge tillbaka på alla sätt vi kunde.
Generationer senare är luften, vattnet och marken förorenade.
Jorden har blivit svår att odla och haven är överfiskade.
Det är idag viktigare än nånsin
att vi fortsätter slåss för att få vår röst hörd i vårt eget land,
att bevara vår kultur och vår Moder Jord.
Det här är historien om några av Australiens aboriginer.
Bevis på aboriginska bosättningar i Australien går tillbaka 60 000 år,
innan koloniseringen och det fientliga övertagandet av landet.
Som många nationer runt om i världen
har landet en brutal och blodig historia av kolonisering.
I våra fortsatta utforskningar av detta vackra land
måste vi erkänna kontinentens urbefolkning
och hur de lever för att skydda och bevara landet.
Det moderna samhället kan lära sig av deras respekt för balansen
mellan människor och resten av planeten.
-Skål. -Det handlar det här avsnittet om.
Att erkänna de ursprungliga markägarna, lära oss av deras kultur
och se hur deras metoder än idag skyddar vår planet.
Det känns som att gå tillbaka i tiden.
På University of Melbourne lär vi oss mer
om Australiens historia från författaren Bruce Pascoe.
Hans kontroversiella bok Dark Emu utmanar den allmänna uppfattningen
att Australiens urfolk var nomadjägare och samlare.
Bruce hävdar att aboriginerna var skickliga miljövårdare
och sofistikerade bönder. Hans idéer är mycket mer än teorier.
Hans antaganden baseras på kolonisters och upptäcktsresandes journaler.
Bruce anser att som nationens urfolk bör aboriginerna visas respekt för
vad de bidragit med till samhället och landet.
För oss är det en ära att få prata med honom.
-Toppen. -Ja.
Det är ett nöje att få prata med dig och lära oss. Det är nyckeln.
Australien är fortfarande ett kolonialt land.
Och missförstått på grund av det.
Vi kan lära oss mer om landet
genom att se hur aboriginerna hanterade det.
Mycket av din forskning och vad du pratar om
handlar om att gå tillbaka för att gå framåt.
Ja. Vi tror att vi har den äldsta byn på jorden här.
Det betyder att aboriginerna valde att bo tillsammans
i byggda hus för kanske 60 000 år sen.
Det är tiotusentals år innan man tror att andra…
Ja, det är äldre än Turkiet och Israel.
Vad var det hos aboriginerna som gjorde dem så uthålliga?
Grunden för aboriginerna var att vi ska vara blygsammare.
Vi ska se oss själva som ett av djuren.
Det är därför aboriginerna har totemdjur, totemträd och totemväxter.
För vi ser oss själva som varelser.
Det är den galna idén om överlägsenhet och att bara ta.
Vi måste prata med varandra och säga: "Vill vi vara kvar här
om 20 000 år, eller ska vi utrota oss själva?"
Att ta hand om planeten är bara förnuftigt och…
-Ja. -Det är sunt förnuft ekonomiskt sett.
Allt vi gör måste syfta till att planeten mår bra. Då klarar vi oss.
Ja.
Det finns cirka 500 aboriginska nationer i Australien.
Idag utgör de bara cirka 2,4 % av den totala befolkningen.
Vi ska besöka några av dessa nationer och vårt första stopp är här.
Cooya Beach är ett vackert, varierat kustområde i Queensland
med tre unika ekosystem.
Strand, mangrover och kustrev.
De är sammankopplade med lerbottnar och tidvattenlaguner.
Vi ska tillbringa dagen i sällskap med områdets urfolk, kuku yalanji-folket.
I det här avsnittet kommer speakerrösterna
från aboriginerna själva, så de får berätta med sina egna ord.
Det här är Linc Walker.
Jag heter Linc Walker.
Min bror och jag driver Kuku Yalanji Cultural Habitat Tours.
Företaget ägs och drivs helt av aboriginer.
Besökare fördjupar sig i vår kultur.
Som väktare av vårt traditionella land
är det vårt ansvar att fortsätta förmedla de kunskaper
vi har samlat på oss i tusentals år i våra familjer.
-Välkomna hit. -Tack för att vi får komma.
Jag är peppad.
Vi talar kuku yalanji-språket här.
Det här platsen heter Cooya Cooya.
Det betyder att fiska. Vi fiskar här.
Det här är lite av vad som finns här. Krokodil, svärdfisk, såghaj, sköldpadda…
-Är det från en svärdfisk? -Ja. De andra också.
-Den där också? -Det är en svärdfisk.
-Det där är sågen. -Det här är en sågfisk.
Man satte handtag i varje ände och sågade träd med dem.
Ägnar ni er åt traditionellt fiske här?
Ja, spjutfiske, selektiv jakt och plockar vad vi behöver. Vi har nät, fällor.
Hur gamla var ni när ni lärde er fiska?
Vi var små. Vi lärde oss allt från farföräldrar
och föräldrar och släktingar. Alla har sina egna trick.
Många av våra äldre kan inte gå längre så vi startade det här
för att kunna fortsätta jaga och ge dem bra mat.
Många i våra familjer drabbades av diabetes.
Ni har hört om generationer
som blev inlåsta på stationer och gavs socker, mjöl, tobak och te.
Alla i min mormors generation fick diabetes. När de släpptes ut
behövde de inte äta sånt längre.
De kunde jaga och samla föda igen.
Vår generation har byggt in det i livsstilen så att vårt folk hålls friska.
Det är fantastiskt.
Den här kulturella turismen är ett sätt att lyfta fram vår speciella kultur.
Vi håller huvudet högt när vi går in i framtiden
och rättar till gamla misstag.
Följ mig. Vi går ner hit och övar lite spjutfiske.
Vi tar Darin och Zac ner till stranden
och lär dem att hantera spjut på ett säkert sätt.
Vi har bott här i 20 000 år. Vi var långt ute till havs
men vattnet pressade oss tillbaka. Nu kommer vi hit igen.
Men det är samma familjer. Vår historia är intakt.
Alla landmärken här binder oss till historien.
-Wow. -Kom och välj ett spjut.
Hitta ett som inte är för tungt, inte för lätt.
Ta ett som känns bra. Vi övar lite och sen…
Ni kan byta om ni behöver.
-Det här känns bra. -Ja? Akta killen bakom dig.
Tur att det inte var den spetsiga änden.
Första regeln. Spjutet ska bäras rakt upp och ner på axeln.
-Då hugger vi inte varandra. -Jag ville se spetsen.
Okej, en tå på linjen.
Pekfingret på änden här uppe.
Rikta fötterna mot målet. Lägg hela tyngden
på det bakre benet. Luta er bakåt.
Ni kan lyfta det främre benet, ta ett steg framåt och pressa med fingret.
Okej, träningsrunda. Bra.
-Min studsade. -Lugnt.
-Okej, kom igen. En gång till. -Sjyst.
-Tack. -Inga problem.
Det är kanske för lätt. Jag flyttar dem.
Kan du se dem så långt bort i vattnet?
Fisken hör dig och sticker iväg. Man måste jaga dem.
Fiskar har fjäll, så man måste ta i. Inga ursäkter efter den här.
Nära. Det är okej. De flyter i vattnet.
-Ja. Okej. -Snyggt kast.
Har ni sett de här förr?
-Din woomera. -Nej.
Den blir ditt finger.
Den funkar som en hävstång.
Vapenuppgradering.
KRAFTÖVERSLAG
När de kan kasta med fingret uppgraderar vi dem
med en woomera, som förlänger kastarmen för att ge mer styrka.
-Så ja. Bra styrka i kastet. -Snyggt.
Det kan vara farligt när folk kastar spjut åt alla möjliga håll, så…
Vi ser alltid till att gå igenom säkerheten först…
Det är han.
…innan vi tar ut folk på en traditionell jakt.
-Det är all hjälp jag kan ge er. Redo? -Vi är redo.
Jag och Darin plockar medicinalväxter och samlar mat längs stranden.
Och ni två ger er iväg och fångar fisk, krabba och sånt.
-Okej. -Vi tävlar.
-Jag tar det här. -Gör du?
-Ta grönsaker, du. -Okej.
Jag tar Zac med mig. Vi ska jaga lerkrabbor och se vad vi kan fånga.
Krabbor ser ut som de där hålen. De rör sig bara när vi kommer nära.
De här hålen är efter stingrockor. Om ett djur rör sig skickar den en elstöt.
Stingrockan sätter sig på den, krossar den och äter den.
-Ser du det här längs stranden? -Ja.
Det är en av våra mest använda mediciner.
Det här är frukten.
Ser du de gröna och vita? De vita är mogna.
De små vita bären är havssalladens frukt.
Har man en ögoninfektion eller sand i ögat
tar man en mogen frukt och pressar ut saften.
Vi använder saltvattnet som ett antiseptiskt medel.
Det är ögontvätt eller ögondroppar. Väldigt enkelt.
Wow, det är…
Det svider inte alls, man känner att det rengör mjukt.
Det rengör. Man pressar ut…
Det funkar som tvål. Det är skonsamt, klibbar inte.
-Det torkar rent. -Fantastiskt.
Toppen att ha när man jobbar på.
-Ja, med klibbiga händer… -Ja.
Den här är en liten eremitkrabba.
-Det är en kuyulin. -En stor eremitkrabba.
Ja. De är det bästa betet på stranden. De är perfekta för strand- och flodfiske.
Aboriginer märker ut bra fiskeplatser med stenar.
De lämnar en platt eller rund sten och trasiga snäckor.
-För att… -Det är ett bra fiskeställe.
-Kan man äta salladsdelen också? -Nej, inte riktigt.
-Men det är bra plåster. -Plåster.
Har man bränt huden eller har sår… Känn på det. Det svalkar.
Efter en lång promenad blöter man ner dem…
-Underbart. -Det svalkar.
Det är perfekt mot solbränna också.
-Och du ser alla vindeväxter. -Ja, wow.
Den här har gula blommor. En annan sort på marken har lila blommor.
Vi kallar dem stingrocka-växter. Blir man stucken av en stingrocka
eller skär foten på revet… Det är antiseptiskt.
Vi krossar det och lägger i hett vatten för fotbad.
Det bedövar lite så att man kan dra ut bitarna.
Över hela landet, överallt man går
finns det ett speciellt samband mellan växter och djur.
Vi, folket, måste hitta dessa speciella samband.
Det är urfolkets väg.
-Vi låter Zac och Brandon skadas idag. -Ja, vi har medicin.
Det här är en månsnäcka.
Vid nymåne är den mörk och vid fullmåne vit.
Färgen ändras efter månens faser.
-Därav månsnäcka. -Han chillar.
Du kan använda snäckan om det är mulet och du vill jaga
men inte vet hur tidvattnet blir.
Är snäckan mörk, som den där, blir tidvattnet bra.
-Ni kan tyda många signaler från djuren. -Ja, från de flesta växter och djur.
Vad fascinerande. Det är som att gå tillbaka i tiden.
Det här var allt vi ville göra som barn.
-Bättre än tv-spel. -Ja.
All er kunskap om naturen
känns väldigt viktig för hela samhället.
Ja. Familjerna ansvarar för olika djur.
De har en egen totem för att skydda deras djur.
Ja.
Iakttar man dem lär de en alla hemligheter man måste känna till i livet.
Vi fiskar vid lågvatten.
Krokodiler och hajar kommer in vid högvatten.
Vi har sex timmar. De har sex timmar. Vi måste lära oss att dela på allt.
Det där är en stor hane. Det är bocken.
-Har du fler? -Bara en.
-Titta på den. Otroligt. -Den är lite färglös.
Det är en hane. Han har en triangel undertill.
Det är så man ser att det är en hane. De har stora klor.
-Vill du hålla i den? -Visst.
-Så här, det säkraste sättet. -Lägg honom där borta.
Håll händerna bakom honom. Sätt inte handen framför.
-Under honom? -Nej, inte under.
-De kan nå dit. -Verkligen?
Folk inser inte hur farliga lerkrabbor kan vara.
-Har du den? -Ja.
En klo kan krossa dig. Den andra kan skära dig.
De springer mot en om man kommer för nära.
Han har en stor krossklo. Undvik den. Den kan krossa ben.
Den andra klon kan skära av ett finger.
-Verkligen? Jösses. -Testa.
-Lillfingret. -Jag vill ha alla fingrar.
Kolla.
Ta emot.
-Fantastiskt, eller hur? -Den här tillhör dig.
Ingen fara. Lägg den på marken.
-Kul att träffas, kompis. -Sjyst. Tack.
-Ni ger oss hopp. -Ja.
Okej.
-Ska vi öppna kokosnötter? -Ja, det är planen.
Låt killarna springa runt. Vi knäcker nötter.
Vi använder hackan och börjar i den mjuka delen.
-Lite till dig. -Tack.
Och man skrapar ur den.
Det här är det bästa sättet att göra kokosmjölk. Skål.
Nu kan du visa de andra hur…
-Ja. Tack, broder. -…hur man skaffar käk.
-Där är en. -Har du en? Försvann den?
-Japp. Den försvann. Nu vet jag vad jag letar efter.
-Krabba. -Där är en. Ser du den?
-Hur ser du så långt? -Ser du den nu? Ta den.
Gå närmare.
Sikta mot det mörka.
Du missade. Ser du den?
Du missade. Under den.
-Under den. -Bra.
-Han fick den. -Bra. Mitt i prick.
-Där har du din krabba. -Rakt genom mitten.
Jag gillar flugfiske för man släpper tillbaka fisken
i USA, men det känns bra att veta att vi fångar den här för att äta den.
-De är godare om man fångat dem själv. -Ja, säkert.
Titta på den.
Jag ska visa dig hur man tillagar dem. Jag hoppas ni är hungriga.
-Hej. Jag heter Darin. -Hej, trevligt att träffas. Delissa.
Jag är traditionell korgvävare. Det här är min systerdotter, Cayanna.
Hej, Cayanna.
Jag gjorde det här med min mormor.
-Vi satt ner med henne. -Varifrån kommer den här fibern?
Vi använder svart palmträd. Det är ett sällsynt träd.
Den svarta palmen växer bara längs en smal kustremsa i de våta tropikerna.
Männen använder trädelen
till sina klappstänger.
De används i ceremonier.
Klappstänger, woomeras, spjutspetsar… Inget slängs. Hela trädet används.
För varje träd jag hugger ner i Daintree, planterar jag ett nytt.
-Så det är hållbart. -Toppen.
Det blev olagligt att utöva vår traditionella kultur när de vita kom.
Så vi har tur att det har gått i arv i vår familj
genom kvinnorna, till nästa generation. De för det vidare till nästa generation.
Sådana här dilly-väskor användes traditionellt till att bära barn i.
Man sätter handtaget på huvudet. Så här. Det var så här man bar barn i bushen.
Att tillverka en så här stor väska tar ungefär tre månader.
-Tre månader? -Ja, det tar lång tid.
Men en sån här liten tar bara en halvtimme.
Vi brukade sitta ner med mommo och lyssna på hennes berättelser.
Min mormor gömdes i en korg.
-Under den stulna generationen… -Va?
-Ja, när de vita myndigheterna tog barnen. -Skämtar du?
Hon fick hålla i en burny-böna så att hon skulle vara tyst.
Så de hittade henne inte.
Det var inte för så länge sen som våra barn och familjer förflyttades.
Det är bara en generation sen.
Vi är välsignade att vi har vår kultur intakt
och kan dela den med resten av världen.
Förutom att den bokstavligen kommer direkt ur havet,
vad är hemligheten bakom en god krabba?
Vi lägger in dem.
Basen är alltid detsamma. Vi tar lite kokosolja.
Väl uppmätt.
En smörklick.
-Det här är krossad vitlök. -Jag älskar vitlök.
Det här är bird's eye-chili. Den här är 25 år gammal.
Det är bara chili, vinäger och salt. Vi tar några av dem.
Vinäger och salt gör det saftigt.
Man känner doften när det börjar koka.
Överkokar man krabba fastnar köttet och blir svårt att få loss.
Det här är buskcitron. Den smakar bättre än andra sorter.
Verkligen? Buskcitron?
Ja. Smaka på den. Ta lite salt också.
Nu får det koka i fem minuter.
-Blir det ångkokt? -Allt ska bli orange.
-Sen är det klart. -Ska jag doppa den?
Längst ner i botten.
Det är gott. När det är klart lagar vi mer om nån vill det.
Vi gör en ny omgång.
Undrar hur det går för Darin med korgarna.
Man måste ha tålamod.
Hur ska det här se ut?
-Bara så jag vet. -Okej.
-Det här är slutprodukten. -Titta på det där.
Det känns bra att stanna upp, fokusera på nåt,
sakta ner, lyssna på dina berättelser.
Jag hoppas att du tyckte om det.. Tack så mycket.
-Hej. Läget? -Hur gick det?
-Hur är det? -Hur gick det?
Bra. Jag fick en massa bra grejer.
-Haft kul? -Massor med krabbor.
Ja, inte illa alls.
Vi hittade coola medicinalväxter. Vi åt kokosnötter.
-Sjyst. -Episk eftermiddag.
-Helt otroligt. -Ja.
Ni har er mataffär och ert apotek här. Det är härligt att se hur ni lever.
Tack för att ni värnar om traditioner och tog emot oss…
Inga problem. Kom gärna igen. Familjen finns här.
-Tack, broder. -Tack.
-Jag uppskattar det.
-Vi ses nästa gång. -Tack. Ha det bra.
Nästa stopp är i en nationalpark i norra delen av Queensland.
Men det är ingen vanlig nationalpark. Under loppet av 400 miljoner år
har Moder Jord skapat den här otroliga skulpturen.
Landmassor flyttades, vatten flödade, kalksten löstes upp.
Och resultatet blev Chillagoe-grottorna.
Kopplingen mellan Australiens urfolk
och Chillagoe-grottorna går tillbaka tiotusentals år.
Tyvärr var jag sjuk när vi skulle till grottorna, så Darin gick ensam.
-Wow, det här är enastående. -Varsågod.
-Vad är det här för plats? -Det heter Chillagoe.
Här inne finns det en liten dagsljuskammare.
-Jag vill också visa dig marina fossiler. -Verkligen?
Det här låg under vattnet.
-Ja. -För hur länge sen?
Det sägs att det är 400 miljoner år gammalt.
-Fyra hundra miljoner? -Ja.
Jisses.
Hur bildades det här? Det tycks resa sig upp från ingenstans.
Ja. Det är en blandning av kol och sediment
som ger sedimentär sten, vanlig kalksten.
När jordskorpan rör sig, och med värme och tryck,
pressas berget rakt upp, som här.
Forskare tror att grottorna började bildas för 400 miljoner år sen.
Allt det här låg under vatten då.
Hej, vem är du?
Jag är en ammonit, ett mycket gammalt marint rovdjur.
Ett stort antal av min sort befolkade en gång haven här.
Innan vi dog ut.
Så ammonitfossilerna här är ytterligare bevis?
Ja, att området en gång låg under vattnet.
Jordens tektoniska plattor har rört sig under miljontals år
och konvergerat med varandra så att berg har bildats.
Miljoner år av regn och erosion bildade sedan grottorna i bergen
och skapade det vackra vi ser idag.
De traditionella väktarna har bevakat och använt marken
under de senaste 60 000 åren.
Men kom ihåg, min sort har inte varit här på cirka 65 miljoner år.
Så jag måste nog gå nu.
-Ses vi senare? -Bara i fossilform!
Oj.
Det här är otroligt.
När jag tar folk till grottorna ser de skönheten i dem,
precis som jag. Så jag älskar det här jobbet.
Bra. Lägg den runt halsen.
Herregud.
-Det här är grymt, Eddie. -Här är grottan.
-Den upptäcktes 1891. -1891?
Ja, av en man som heter William Atherton.
-Där är en spindel. -Va? Var är den?
När folk ser den brukar de skrika till.
De blir rädda.
Den är som min hand.
Eddie, förklara för mig om de olika spetsiga strukturerna.
-Vad heter de? -Det är stalaktiter.
Stalaktiter?
Sen finns det stalagmiter, som växer från marken.
Med en stalaktit är det fukt som rinner genom mitten
och droppar ner och bildar stalagmiter, som växer uppåt.
Hur lång tid tar det för dem att bildas?
Stalaktiter växer med tre till fem centimeter på 100 år.
Och stalagmiter växer med en centimeter på 100 år.
Titta här. Här kan du se…
-Ja. -…fukten längst ner.
-Ja. -Det tar ett tag innan droppen faller, så…
Ska jag röra vid den eller inte? Nej.
När folk ser den första dagljuskammaren…
Wow!
…är deras första reaktion "Wow".
"Det är enormt. Det är som en katedral."
Det här är en av dagljuskamrarna i grottan.
Det är bland det vackraste jag har sett.
Det är vackert. Det här är turens mest imponerande del.
Man kan inte låta bli att fråga sig själv vem och vad man är:
"Vad är det här? Vad handlar allt om?" när man kommer till en sån här plats.
Du förberedde mig inte för det här.
-Herregud. -Jag har ett vackert kontor, va?
Wow.
Det var nog här aboriginerna tog skydd för dåligt väder.
Ja.
Men de gick inte längre in för det är för mörkt.
Det är nära och det finns ljus. Och det är platt.
Att kunna dela den här grottan med mig och andra måste kännas speciellt.
Ja. Som du sa tidigare, så känner man nåt.
-Ja. -Och du höll fast vid det.
-Ja. -Det är bra.
Jag tar Darin ut ur grottan och upp på kullen för bättre utsikt.
Man kan se flera kilometer bort.
Jag ska visa dig lite klippkonst.
-Klippkonst? -Precis.
Det bästa finns under det här klipptäcket.
-Titta upp i taket. -Oj!
Det är vacker klippkonst. Som du ser finns det många stjärnor här uppe.
Många av aboriginerna här…
Vi kallas wakaman-folket
och vi lärde oss stjärnorna på nattvandringar.
Den här leder till den stora aftonstjärnan man ser här.
-Ja, här. -Sen följer man den.
Den tar dig till vattnet.
Så allt det här baserades på marken här.
-Det stämmer. -Wow.
På den här sidan ser man hundtassavtryck.
Ja.
Vi har en viktig spirituell hund här.
Vi kallar den Djungan, och det är hans tassavtryck.
Om du tittar långt där borta ser du en klippvägg.
Djungan-historien börjar där borta.
Kungen kom hit med alla sina sju fruar och satte sig här.
Man har bra utsikt och ser andra stammar som vandrar in.
Öster om oss finns mbabaram-folket.
Norr om oss bor kuku djungan-stammen, som också kom till det här området.
Så det här berättar om vattnet och om var hunden kom ifrån.
Det finns en karta bakom dig med hans ansikte.
Han pekar mot det området.
Den blågrå klippan där borta var den djupaste delen av havet.
Och det här området var havets grundaste del.
Här?
Jag ska visa Darin ett förhistoriskt objekt.
Ett 65 miljoner år gammalt marint fossil, från när landet låg under vatten.
Det här var en del av revet för 400 miljoner år sen.
-Broder, ett stort tack. -Det var så lite.
-Soluppgång, solnedgång. Där är vattnet. -Precis.
Det är viktigt att bevara det här, för det finns mycket historia här.
Jag hoppas att folk vet hur gammalt och vackert vårt land är.
Och att de går härifrån med en vilja att bevara det.
Varje upplevelse för mig tillbaka till samma fråga. Vad kan vi göra?
Jag påminns om vår tid med Bruce Pascoe.
Hur kan vi lära oss mer av urfolk över hela världen?
Det verkar finnas så mycket magi i det förflutna.
-En kopp te. -En kopp te?
-Precis som vi gör. -Ja. Sätt er ner. Ta fram tekannan.
Ta reda på vilket te de gamla tanterna och gubbarna gillar.
-Och om de vill ha mjölk och socker. -Okej.
-Ni vet, den slags omtanke… -Respekt. Ja.
Vi ställer fram mat på bordet.
Vi delar den med varandra och pratar om hållbarhet.
Det är inget botemedel. Det är ett samtal.
Och det samtalet skapar en bättre plats.
Men inte bara med urfolk. Med varandra. Vi har slutat…
-Prata. -…älska varandra.
-Det där är grymt. -Jag är otroligt tacksam.
-Tack. -Ja. Det är vackert.
Det är enkelt.
Sätt dig. Lyssna. Vi delar vår värld.
Tack, Bruce.
Här är vårt nästa tillfälle att göra det.
Vi åker till Girringuns regnskog
för att träffa Sonya Takau, kommunikationschef,
och Phil Rist, VD, på Girringun Aboriginal Corporation.
Jag heter Phil Rist. Jag är chef för den viktiga
aboriginska land- och havsförvaltningen i Queensland.
Vi har nio grupper över hela Australien.
Vi täcker ett stort område.
Australien har en mörk historia vad det gäller
hur landet behandlade urbefolkningen.
Och ju fler som förstår och blir medvetna om
aboriginernas kamp, desto bättre.
Vi har ett ordspråk
som säger att det är far och son som tacklar svåra problem.
När fadern har fått nog lägger han ifrån sig sitt spjut,
men sonen tar upp det för att fortsätta kampen.
Det förändras nu, och det är inte så mycket sonen.
Nu är det dottern som tar spjutet.
Men ni är också en del av det. Er vilja att lyssna och lära
bidrar också till förändringen.
Australien är ett av de rikaste länderna på planeten.
Men i Australiens hjärta
finns den här kampen som pågår sedan många generationer.
Den är en del av assimileringen i den här dominanta kulturen.
Och den för med sig många problem.
Det som förvånar mig mest är
varför tas det inte in av regeringarna
och de andra folken här
för att använda den kunskapen och skapa ett bättre land?
Jag kämpar verkligen med den frågan.
I åratal har de vita i Australien sagt att vi inte är lika bra som dem.
Det blir till slut inrotat
och skapar ett överlägsenhetskomplex som jag ibland hänvisar till.
Men jag tror att det håller på att förändras.
Jag håller med dig. Jag tror att en förändring är på väg.
Det finns en ung generation som är mycket fördomsfri
och framåtblickande, och…
Det är spännande att sitta här med er. Du pratade om er röst.
Om vi på nåt sätt kan sprida budskapet så att ni kan göra er röst hörd…
-Tack. -Jag är verkligen tacksam.
Vi älskar er.
-Det är det coolaste vi… -Kan vi behålla er? Ni får inte åka.
-Se upp. Du kanske… -Ni blir aldrig av med oss.
Aboriginer bör vara starkt involverade i de globala problem som vi står inför idag.
Vi kan inte lösa miljöproblemen utan att ta hänsyn till
till de inre kopplingarna i miljön.
Okej. Så Zac och Darin,
vi har en mycket speciell gäst att presentera er för.
Det här är Khoa.
Hej, Khoa.
Hej, raring. Han är väldigt blyg.
Han är en renrasig regnskogsdingo.
Dingor i Australien har ett mycket dåligt rykte.
Just nu pågår det ett krig mellan boskapsindustrin
och de som vill skydda och rädda dingon.
Dingo hör till släktet Canis,
samma som vargar, prärievargar, rävar och hundar.
De ser söta och gulliga ut
men vilda dingor är rovdjur, precis som de flesta köttätare.
Här i delstaten Queensland har vi två lagar
som i princip vill utrota dem.
Som aboriginer vet vi att dingon är mycket värdefull i naturen.
Han är Australiens topprovdjur.
Och för att bevara balansen i miljö- eller ekosystem
krävs ett topprovdjur.
Om man lämnar honom ifred och låter honom sköta sitt jobb i naturen,
skapas balans i allting.
Vi fick lära oss att lämna naturen i fred.
Naturen tar hand om sig själv. Den behöver inte oss.
Dingon och aboriginer har mycket gemensamt.
Vi har blivit skjutna, förgiftade och jagade.
Med jagade menar jag att svart slavhandel förekom i landet här.
Sonya lär oss om den hårda verkligheten via parallellen
mellan aboriginer och Australiens dingor.
Vi har kommit en bit på vägen, men vi har långt kvar
om vi vill ändra det koloniala tänkandet
som har varit så pådrivande i det här landet.
Det är fantastiskt vilka paralleller ni kan dra.
Om dingon lämnas ifred och får leva som naturen vill
kanske det blir jämvikt i naturen igen.
Och om folk lyssnade mer på aboriginerna skulle allt hitta sin balans.
När man för samman västerländsk vetenskap och aboriginernas kunskap
finns det fantastiska lösningar…
-Absolut. -…som är möjliga för miljön.
Aboriginernas kultur tillhör världen.
Om det är den äldsta levande kulturen på planeten,
är det var och ens ansvar…
-Att vara tacksamma för den. -Absolut.
Jag vill dela det här med så många människor jag kan.
Att Zac och Darin lyssnar på oss här betyder så mycket
eftersom äntligen lyssnar nån på aboriginerna.
Det får en snöbollseffekt. När man delar nåt positivt
som är bra inte bara för aboriginer utan för alla,
och viktigast av allt, för miljön…
Då gör man rätt.
Efter såna där möten…
Mitt hjärta exploderar.
Såna här samtal med människor är svåra.
-Absolut. -Det finns så många olika aspekter.
Men jag vet en sak.
Bruce Pascoe har rätt.
Man måste sitta ner och prata.
Att sitta där, vara med dem,
känna all energi…
Ja.
Och föra ett ärligt och öppet samtal…
Det är en superkraft som vi saknar i världen.
Ja, exakt. Världen är mycket större än ens bakgård,
ens skola eller jobb. Vi ser det på så många plan.
Jag uppskattar så mycket mer nu.
-Det känns väldigt speciellt. -Ja. Jag är lycklig.
Jag vet vad jag vill göra resten av livet. Jag är 33.
Det känns bra.
-Säsong 53 av Down to Earth… -Jag vill vara David Attenborough.
Vi kan inte förändra det förflutna, och vi kan kanske inte rätta till alla fel
men vi kan ta oss tid att lära oss andras historia och lyssna på dem idag.
Även om vägen är lång,
har Australien börjat en dialog och ett erkännande av urfolken.
Länder som inte har gjort det borde följa deras exempel.
Alla förtjänar en plats vid bordet, att bli hörda, att delta i ett samtal.
Världen är inte så stor längre. Vi är alla grannar nu.
Och även det minsta vi gör, bra eller dåligt, påverkar andra.
Ja, tillsammans kan vi bevara gårdagens kultur
och samtidigt planera för en bättre morgondag.
Men alla måste samarbeta för det idag.
Down To Earth erkänner traditionella markägare i Australien.
Vi respekterar de äldste, vars minnen, traditioner, kultur och hopp
hör till landets aboriginer och Torressundöbor.
Undertexter: Janica Lundholm