СЕРІАЛ NETFLIX
Дивні червоні кульки.
Боїтеся тут зомбі-апокаліпсису?
Потаємні двері.
У тебе дірка в…
Що б там не було в чашках Петрі, воно росте.
Це не наукова фантастика. Це наукові факти.
Так!
-У цій серії… -Ось так!
…ми зустрінемося з найнестандартнішими,
перспективними й незвичними людьми…
Я був юристом.
…з усіх верств населення.
Вони придумали унікальні способи розв'язання проблем,
змінюючи цілу галузь
чи просто зменшуючи вплив на екосистему.
Я витисну максимум.
Створюють нові рішення, щоб допомогти планеті.
Розв'язуємо проблему.
Чи ці ідеї великі, чи маленькі…
-Це пшениця. -Нумо.
…ці люди — екологічні новатори.
Перша зупинка веде нас до Тасманії.
Тут зустрінемо екологічних інноваторів, які змінюють бізнес,
який дуже сильно впливає на навколишнє середовище.
Скотарство.
На розведення худоби припадає 16% світових викидів парникових газів
у вигляді метану, коли тварини перетравлюють їжу.
Варто зменшити споживання червоного м'яса
з медичних та екологічних причин,
але цей тасманійський стартап — це новий спосіб годування худоби,
так ви зможете насолодитися стейком без шкоди для природи.
«Сі Форест» вирощує червоні водорості під назвою аспарагопсіс для продажу.
Невелика порція цих водоростей у раціоні корови
може зменшити викид метану цією коровою на 80%.
Усе пояснить співзасновник Сем Елсом.
Ми плуганимося в лабораторію. Багато не розказуватимемо…
-«Плуганимося»? -Ідемо до.
Ага, картопля, бульба.
Тут, у лабораторії, усе й починається.
«Дослідницька лабораторія».
А де дів «плуганимося», Дарине?
-Рокі, це Дарин і Зак. -Привіт, Дарине.
-Привіт, Рокі. Як ти? -Добре.
-Рокі, приємно. -Зак, і мені.
У вас тут цікава наука, так же?
Нам дуже подобається. І на вигляд цікаво.
Це певне святилище, звідки вони починають життєвий цикл.
Це чимось схоже на створення розсади до того, як висадити її у ґрунт.
Тут на поличках, у цих мензурках,
і починається життя водоростей.
Ми відділяємо дуже маленькі клітини,
і поки вони такі маленькі, ми тримаємо їх разом.
Вони схожі на помпони, маленькі плавучі кульки,
а коли вони ростуть, то розпадаються. Тому ми ретельно про них дбаємо,
турбуємося від початку, де по 500 мл, і до моменту, де води по п'ять літрів.
Це найкрутіша лавова лампа у світі.
Так! Правда?
Було б класно ззаду додати кольорове світло.
Чорт, так. Авжеж.
Якщо ззаду додати ультрафіолет, то я б вічно на це дивися.
У 2016 році Рокі брав участь у дослідженні,
яке виявило, що ці водорості зменшують викиди метану.
-Це він за цим стоїть. -Неймовірно. Нереально.
Знищувач метану.
Ну, є таке.
Один зі знищувачів метану на планеті.
Один зі знищувачів метану.
Рокі скромний, але насправді він — зірка в зменшенні викидів метану.
Треба робити відомими людей, які виконують таку роботу.
Коли водорість розвилася, її виймають з моря
і висаджують у спеціальній зоні біля берега,
де вона зможе вирости.
Сем взяв нас на орендований човен.
За кілька хвилин від лабораторії на човні вони розмістили спеціальну мотузку.
В інкубаторії є мікроспори.
Їх засівають на всю мотузку,
а потім вони дозрівають в океані.
Їх просто прикріплюють туди?
Так. Через вісім тижнів
усі ці крихітні саджанці водоростей
стануть тридцятисантиметровими кущами.
Щойно ми дістаємося до назначеного місця, у воду з човна кидають великі гаки.
Гаки використовують, щоб схопити й витягнути так званий хребет.
Хребет знаходиться між двома плавучими якорями.
Саме тут висаджуватимуть аспарагопсіси,
так їх потім можна буде зібрати з хребта.
Ми закинемо водорості.
Вони ростимуть вертикально вгору і вниз по цих мотузках.
Так. Ось так.
Мотузка вкрита спорами аспарагопсіса.
Ковбаса з водоростей.
Покрита спорами мотузка загорнута в бавовняну тканину,
щоб захистити молоді водорості. Якщо вам цікаво, тканина біорозкладна,
розчиниться через чотири тижні.
Мотузки — окремі лінії, розташовані на відстані 50 м
у морській частині ферми.
Є суворі протоколи, щоб переконатися, що ці мотузки не становлять загрози
китам, дельфінам чи іншим тваринам.
-Розв'язуємо проблему. -Так.
Намагаємося зменшити викиди. Усе через зміни клімату.
Щойно мотузку закріплять до хребта, її занурять у воду,
щоб розпочати наступний етап росту.
Але ми прийшли не просто побачити процес. Час побачити дивовижні водорості зблизька.
Круто.
То це аспарагопсіс.
Загальна назва водоростей — гарпунові.
-Тут гарпуни. -Видно маленькі шипи.
Дивовижно, що ця червона водорість
здатна так сильно змінювати атмосферу планети.
Маленька рослина, на яку ніхто не зважав, але вона може врятувати світ.
Чудово, Дарин як завжди тягне все до рота.
На щастя, їсти її можна.
Що скажеш?
Смачно.
Смачно? Можливо.
Але коровам її їсти не завадить,
бо вона безпечно зменшує вироблення метану коровами на 80%,
а то й більше.
Це може допомогти зменшити глобальні зміни клімату.
Уявіть, маленькі водорості здатні допомогти зцілити планету.
Якщо ми пливемо на човні, то я точно побуду за кермом.
Це весело. Чудовий день.
Швидше, капітане Заку. Швидше, юначе!
Ти, без сумніву, найгірший пірат, про якого я чув.
Капітане Джеку!
Гудок працює!
Ой. Починається.
«МІТІ МАКС» «СІ ФОРЕСТ»
-А звук можна змінити? Щось типу… -НІ.
Починається все в лабораторії, продовжується в океані.
Здається, що це важко — це не так.
І це економічно вигідно.
Повернімося на сушу, щоб побачити готовий продукт.
Вони не дуже густі, так?
Корові треба з'їдати стільки на день.
-Що? -І все? Клас.
Якщо корові давати стільки на день,
то метану як і не було?
Так, зникне. Майже.
Це неважко.
Трохи водоростей змішують зі звичайним кормом,
і вироблення метану в організмі корів зменшується.
-Вони геть не бачать. -Ну ж бо.
Сонце сідає, як знімати?
Ну ж бо, корівки.
Хлопці! Тут післяобідній смаколик.
Гаразд, час годувати корів.
Дарин вважає, що він заклинач корів. Погляньмо, як він упорається.
-Який номер служби порятунку в Австралії? Привіт! Іди сюди.
Той, хто не їв м'яса, ганяється за коровою.
Так! Гаразд, молодець!
Ви гляньте.
Знає, що робить.
Ну ж бо!
Гляньте. Непогано, Дарине.
У моїй уяві це було гірше.
Привіт, народ.
Коли вони їдять водорості,
відбувається ферментативний розпад молекул метану
завдяки сполукам усередині водоростей, які перетворюють
газоподібні відходи метану, які б опинилися в атмосфері,
в енергію, яку тварина використовує для швидшого росту.
Блокування ферментів не дає їм пукати?
Взагалі-то, близько 90% метану виробляється завдяки газам при травленні.
-Через відрижку, а не коли пукають. -Ого.
Люди помилково думають, що коли пукають. Усе через відрижку.
-Справді? -Суперфуд для корів.
Вони такі щасливі. Гляньте на них.
То чому всі фермери не використовують це?
Ви ж лиш зараз про це дізнаєтеся?
Дайте трохи часу. Сподіваюсь, це стане популярним.
Коли йдеться про зміну клімату, то часу в нас небагато.
Ми щойно побачили, як маленька водорість може вплинути на зміну клімату.
Далі — новаторська ідея щодо землі, яка схожа за своїм впливом.
Ми їдемо в Орандж, Новий Південний Уельс,
щоб дізнатися, як найменші у світі організми
допоможуть вирішити одну з найглобальніших проблем.
«Лоам Біо» — біотехнологічний стартап. Тут фермери, науковці та підприємці,
займаються розв'язанням двох пов'язаних проблем.
Рівнем вуглекислого газу в повітрі й погіршенням якості родючого ґрунту.
А це співзасновниця Тіґан.
Між фермерством та зміною клімату складний зв'язок,
а складні проблеми іноді потребують простих рішень.
Чудово.
-Гарно, схожий на науковця. -Так і почуваюся.
Вони обробляють насіння мікробним грибком,
який після посадки створює стабільний вуглець у ґрунті.
Це забезпечує посіви поживними речовинами
й запобігає викиду вуглецю в атмосферу.
Зменшення вуглекислого газу — спосіб боротьби зі зміною клімату.
-Круто. -І що тут у нас?
Ось це — чудовий бік науки.
Це особливі гриби, які ми добули з природного середовища.
Виявили, що вони збільшують не лише врожайність,
а й щільність поживних речовин,
що дуже цікаво з точки зору виробництва їжі.
Коли ти хочеш покращити
стан системи харчування, то це дуже важливо.
Це пшениця. Ви, певно, упізнали. З неї роблять випічку.
Коли садимо її на окреме пасовище задля наступного врожаю,
то ці гриби стають неймовірним продуктом,
що допоможе збільшити врожайність,
а ще ми збагачуємо ґрунти, насичуючи їх тонами вуглецю
на всьому гектарі.
Ґрунти по всьому світу втратили від 20% до 60%,
залежно від місця у світі,
вуглецю від промислового фермерства.
На столі гриби досить непримітні,
але коли розумієш, що вони роблять, то знаєш, що вони просто неймовірні.
Цікаво те, що вони такі непримітні й маленькі,
але можуть стати основою розв'язання кліматичної проблеми.
Круто.
Є кілька фільмів жахів, які починаються так.
Грибки потрапляють до нас у тіло й починають керувати нашим розумом.
Боїтеся тут зомбі-апокаліпсису?
На щастя, наші вчені відсівають усе, що могло б стати сюжетом фільму жахів.
-Упевнена, що все відсівають? -Звісно.
У тебе тут дірка в…
Погляньмо на ґрунт. Хочу побачити, як усе працює.
-Чудово. Зробімо це! -Клас.
Ми бачили, як насіння обробляли в лабораторії, тестували в теплиці,
але випробовують землю від «Лоам Біо» на справжній фермі.
Позашляховик «Іонік», так?
Це лиш мені здається, чи ці корови дивляться на нас?
Привіт, народ.
Тепер вони нас ігнорують.
Так, ви мене розумієте.
Дарин знайшов ідеальне місце для себе, уявно розмовляючи зі стадом корів.
Я міг продовжити, але ми приїхали
й зустрінемося зі співзасновником «Лоам Біо» Міком Веттенголом.
Привіт, як справи?
-Чудово. Як справи? -Добре.
-Привіт. Дарин. -Дарине. Мік.
-Приємно, Міку. Зак. -Дуже приємно.
Боже. Я в захваті. Хто тут у нас?
Наша робоча сила.
Френк, Умпа, Пеппер і Губер.
-Губер! Клас. -Губер.
Якісь виснажені.
Я про них потурбуюся.
Отже, ми щойно зустрілися з Тіґан і були в захваті від інокуляції
та ефекту грибків…
Круто ж?
-Я в захваті… -Дуже цікаво.
Маючи багаторічний досвід у вирощуванні зерна та бавовни,
Мік може сам показати, як оброблене насіння росте у ґрунті.
Які проблеми виникають, коли у ґрунті недостатньо вуглецю?
Вуглець лежить в основі всіх процесів у ґрунті:
від здатності утримувати вологу до вмісту поживних речовин
і фільтрації води — усе пов'язано з вуглецем.
Отже, чим більше у нас вуглецю, тим менше потрібно дощів,
тим менше потрібно добрив, і всього, що йде на додачу.
Зараз ми стоїмо на ґрунті,
який виконує всі названі функції. Як це можна побачити?
Зараз побачите. Так.
Ґрунт набагато темніший.
Це буде видно, а ще в нього є запах.
Так, камеру ближче.
Зараз. Минулого разу, коли перевіряв ґрунт на цій ділянці,
було два з половиною відсотки вуглецю.
І скільки потрібно?
Я витисну максимум.
Середній вміст вуглецю в ґрунті в США — від одного до чотирьох відсотків,
але у ґрунті «Лоам Біо» — шість відсотків.
Чим більше вуглецю можна затримати в ґрунті, тим він здоровіший.
Посіви стають сильнішими, поживнішими,
але ще один побічний ефект — так зване скорочення.
Це означає, що вуглець потрапляє з повітря у ґрунт,
і це зменшує рівень вуглекислого газу в повітрі
й сповільнює зміну клімату.
Не треба спиняти процес, треба продовжувати роботу.
І тоді наша технологія стане провідною. Усі кажуть: «Це технологічне рішення».
Це не так. Це ще один спосіб фермерства. І якщо вирощуєш посіви поряд, то подумаєш:
«У мене стільки-то вуглецю, коли я роблю так.
А сусід Мік використав іншу систему, технологію і отримав більше вуглецю.
-Я теж хочу». -Так.
Фермери навчаються від сусідів.
-Так. -Завжди дивляться на сусіднє поле.
Не слухатимуть торгового представника чи науковця.
Слухають фермера, який застосовує систему,
і ми маємо використати цю силу.
Зміни у глобальному рівні вуглекислого газу
не відбудуться завдяки одній фермі.
А завдяки створенню стандарту для всіх ферм.
Більші врожаї, поживніші культури і здоровіший ґрунт для землеробства —
ось це стимули, які потрібні фермерам, щоб усе змінити.
Передові методи землеробства «Лоам Біо» дають кращі врожаї,
одночасно зцілюючи нашу планету.
Цей процес — частина концепції, яка називається регенеративне фермерство.
Щоб зрозуміти краще, послухайте.
Говорячи про глобальне потепління, ми згадуємо одну з основних причин —
діоксид карбону.
Не треба так офіційно. Можна просто вуглекислий газ.
Додай мене в напій, і вийде газована вода,
а це класно.
Так, але коли тебе забагато в атмосфері, то температура піднімається,
спричиняючи недобрі речі, і ось це не круто.
Мені дуже прикро.
Але надія є.
Так? І яка ж?
-З регенеративним фермерством. -З реге-чим?
Регенеративне фермерство — система
екологічного та природного оздоровлення ґрунтів фермерами
й отримання здоровіших і поживніших культур, водночас вона
може змінити вплив вуглекислого газу на планету.
Круто.
Так! Регенеративне фермерство не використовує хімікатів і пестицидів.
Практика включає культивацію без обробки, різні покривні культури та інші методи.
Це не лише здорові продукти для споживачів,
а й ефект скорочення вуглекислого газу.
Клас!
З тобою все буде добре?
Боже! Тут вечірка.
Як тебе звати?
Так, усе буде гаразд.
Нові екологічні рішення
можуть з'явитися, коли ми переглядаємо десятилітні незмінні системи.
Часто ми чуємо: «Так завжди робили»
як привід не змінювати довготривалу систему.
Але в центрі Сіднея є скромний двоповерховий будинок 19-го століття,
що порушує всі ці правила,
бо завдяки власнику Майклу Моббсу
цей будинок у центрі автономний і не залежить від міста.
І як йому це вдається? Ми зараз дізнаємося.
-Привіт, друже. Зак. -Привіт.
-Заку, радий знайомству. -І я.
-Привіт, Дарин. Приємно. -Вітаю у своїй хижці.
-То ви не залежите від міста. -Так.
Як так сталося?
-Це було… -Ви ж у центрі міста.
Я маю пояснити. Коли мені сказали, що я не зможу, я відреагував по-дитячому.
-Тож… -Клас.
-Я був юристом. -Раніше був юристом.
Брав участь у парламентському розслідуванні щодо розподілу води Сіднею.
У мене було двоє малих дітей,
ми з дружиною подумали: «Зробімо більшу кухню і ванну».
Під час тримісячного ремонту я відключився від міської води
й каналізації
і поставив сонячні панелі.
Протягом останніх 24 років у мене немає стічних вод. Гляньте.
П'ять метрів завширшки. Дощова вода теж не витікала.
У мене тут два мільйони літрів води…
-Два мільйони? -Два мільйони літрів стічних вод.
Стічні води очищуються.
Мені потрібна була інформація, тож кожні два тижні ми беремо проби
й порівнюємо в лабораторії з міською водою.
Протягом усього року моя вода чистіша.
-Чистіша за міську воду? -Так.
Мені стало легше.
Люди турбуються про планету, я теж, але це дозволяє мені жити далі.
Я можу відкрити кран. Шкоди не буде.
Можу митися в душі скільки захочу без шкоди.
Гаразд, ви нас заінтригували.
Є три основні принципи життя поза мережею. Потрібні власні електроенергія, вода,
і спосіб боротися з відходами. Гляньмо, як усе в Майкла.
-Гляньмо на вашу систему. -Нумо.
-Хочу все побачити. -Так цікаво.
Так, круто.
Коли ви заходите в дім, то на вигляд він досить звичайний,
але в ньому якась особлива атмосфера.
Це дивно. Тут дуже спокійно. Неймовірно.
Так, дуже.
Уночі будинок живиться від акумуляторів,
вони можуть працювати довше або менше, залежно, скільки разів розряджалися.
Цей малюк працює вдень,
обходить акумулятори й подає світло напряму від сонячних батарей.
-Круто. -Клас же?
Так акумулятори в половину ефективніші.
-Авжеж. -Так, чудово.
-Покажу вам акумулятори. -Так, чудово.
Якщо стояти тут…
-Унизу. -Ось так.
Підвал — чудове місце для акумуляторів, бо там стабільна температура.
-Охолоджує. -Так.
Не заважають і зберігають ефективність.
-У вас є «Воно»? -Ще раз?
-Як з фільму «Воно»? Ніяких почвар? -Ні.
Не фанат Стівена Кінга.
-Там не сплять? -Поки ні, можете спробувати.
Так!
Я пас.
Я запитаю. Вода.
-Так. -Переробка, водозбір.
-Я це обожнюю. Ходіть, глянете. -Я теж.
Оце так павук.
Привіт, друже!
Так, це ж Австралія!
Ця вода…
Ось і вона.
…з мого даху.
-Повністю дощова. -Дощова.
Кожні два тижні протягом 18 місяців її перевіряють, вона чистіша за міську.
Чудово.
-Смачна ж? -Смачна.
-За… -За хорошу воду.
…за життя без міських систем і чисту дощову воду.
Чудово, що у світі є люди, які цінують воду.
Ми маємо так робити. Використовувати безплатну воду з неба.
Це точно.
У вас колись закінчувалася…
Зараз закінчується.
-Справді? -Так.
-Менше дощить? -Так.
І рідше.
Тож, певно, два, три чи чотири рази на рік
я беру яйця і йду до сусідів.
-Міняєте їх на воду? -І кажу: «Можна взяти шланг?»
-Я не хочу, але… -Так.
Зазвичай, коли я так роблю, починається дощ.
-Призиваєте дощ. -Він з мене знущається.
Майже половина води, яку використовуємо, принаймні в австралійських будинках,
іде на змивання туалету та прання одягу.
Навіщо мені…
Це ж чиста, прекрасна вода.
…змивати в унітазі?
Я ніколи про це не думав, але це правда.
За даними АОД США, близько 30% вжитку води в домі
припадає на змив унітазів.
У більшості будинків США немає системи рециркуляції,
аби збирати стічні води з душу, посудомийки чи раковини,
якими потім можна змивати в унітазах,
було б класно, якби вони були.
Це неймовірно. Думаю, теоретично всі
хочуть зробити свій внесок.
Хочуть використовувати менше енергії, щоб вода була чистою і природною.
Ми не хочемо жити за рахунок системи, але способи її інтеграції
здаються складними.
Не знаю чому, але все, про що ви кажете, таке просте.
-Так і є. -Так.
Для мене дуже важливо було це почути.
Люди знецінюють свої сили, кажучи: «Я не зможу». Але гляньте!
Я звичайний австралієць, який робить у місті те, що роблять фермери.
Майкл живе без міських систем,
але не в глушині.
Він у центрі міста, поряд з ним усі користуються тим, що дає місто.
Це звична річ на фермі,
але побачити таке посеред міста —
незвично. Це фантастика.
-Дякую. Радий був поговорити. -І ми.
Дякую. Це інша реальність.
Ваші досягнення вражають. Дякую, що показали.
Це так…Це наскрізний результат того, чого ми хочемо досягти,
до чого ми йдемо. Це лейтмотив нашого шоу.
-Повага вам. -І вам.
У мене немає ТБ, але зробив виняток для вашого шоу в Ісландії.
-Фантастичне шоу. Знімайте ще. -Чудово.
-Дякуємо, що вносите внесок. -Так.
Дякуємо за участь.
Дім Майкла показує, яким може бути майбутнє,
зміни, що він зробив, — чудовий приклад
впливу однієї людини на довкілля.
Проте навіть з системами міста, перехід дому на сонячні батареї —
це значний крок у вірному напрямку.
Містам і муніципалітетам, певно, завжди потрібна
більша колективна інфраструктура, щоб працювати правильно й ефективно.
Наступна зупинка покаже, що колективний розподіл енергії має величезну силу.
На цій ділянці землі у Вікторії знаходиться невеличка ферма.
Урожай тут — це вітер,
його збирають 39 турбін.
що виробляють 80 мегаватів електроенергії.
Цієї екологічно чистої енергії вистачить на 50 000 будинків.
Це вітроелектростанція Кроулендса.
З 1887 року людство використовує вітер для вироблення енергії.
І хоча ефективність зростає, та енергія вітру залишається ключовим способом
отриманням екологічної, відновлюваної енергії.
Хоч вітряки — річ не нова,
але тут генерується і розподіляється енергія,
і пані лорд-мер Мельбурна нам розповість про це.
А ще подумаймо, яке круте звання «лорд-мер».
-Як справи? -Привіт. Я Рейчел.
І керівниця «Пасифік гідро» Австралії.
Саме так.
Так, а вони більші, ніж я думав.
Важко повірити, що до верхівки 100 метрів,
а тоді ще 42 метри лопаті.
Щоб таке побудувати…
Таких вітряків у нас 30, ми під ними знаходимося.
Велика вітряна електростанція. Програма відновлюваної енергії Мельбурна.
І це стало основою,
бо показало інтенсивним споживачам енергії,
що ми можемо працювати разом, аби протидіяти зміні клімату.
Самостійно ми б цього не зробили, треба було залучити
групу великих споживачів енергії, щоб усе вдалося.
Треба було збільшити масштаби, щоб укласти угоду про купівлю електроенергії
з «Пасифік гідро».
Великі споживачі енергії створюють кооператив і використовують енергію
значно меншими темпами, використовуючи вітер замість викопного палива.
Це велике досягнення для міста.
Уся електроенергія, яку ми використовуємо як організація
у Мельбурні, кожен вуличний ліхтар,
усі еліптичні тренажери у спортзалах,
кожен подкаст, записаний у нашій бібліотеці,
використовує на 100% відновлювану енергію з цієї вітрової електростанції.
Працюючи з «Пасифік гідро», ми показали, що можемо об'єднатися для цього.
Зараз по всій Австралії 39 різних міст працюють над подібними проєктами.
Викиди зменшилися на п'ять відсотків.
Круто.
Величезний механізм, що виробляє енергію.
Знаєте, яку музику люблять ці турбіни?
Вони великі фанати металу.
-Так. -Я завжди підкажу.
Енергія вітру в Австралії стає конкурентоспроможнішою.
З'являються оголошення про закриття великих вугільних електростанцій,
вони більше не можуть гідно конкурувати.
Утечемо від вітру й глянемо на турбіни?
-Так. -Так? Ходімо всередину.
Не можу дочекатися.
Як звичайна людина вдома може змусити уряд робити такі кроки, як робите ви?
Знайдіть того, хто зможе продавати вам відновлювану енергію,
це хороший початок,
а також настирливо кажіть місцевій владі:
«Потрібні відновлювані джерела енергії. Хочемо розвитку»
Це енергія майбутнього, тому ми маємо іти до цього зараз
заради наступних поколінь.
-Чув, як рухається? -Не знаю, як ти не чув.
Та тут цілий будинок. Величезний!
Ось, як усе всередині вітряка.
Ого.
Енергія надходить сюди через алюмінієві шинопроводи,
у ці кабелі й в цю будку, де стоїть Саллі.
-Добре, що ми його вимкнули. -Це великий інвертор?
Саме так, тоді енергія іде через будку, що була надворі,
у підземні кабелі й до енергомережі.
І прямо в мерію,
тож коли я вмикаю світло в офісі,
то знаю, звідки воно.
Університети, художні інсталяції та підприємства по всій території
отримують енергію від цих вітряків.
Розумію, чому це так добре працює!
-Ось так! -Ого!
Ого.
Вітер такий потужний.
-Так. Уяви, що там нагорі. -Так.
Моя каска!
-Ось тобі вітер! -Саме так.
Це було фантастично.
Те, що ми дізналися, можна використовувати знову й знову
по всій Австралії і всьому світу.
-Так. -Неймовірно.
-Дякую, що взяли участь. -Дякую, що прийшли. Рада знайомству.
-Молодці. -Я радий.
-Дуже дякую. -Дякую.
-Неймовірно. -Добре. Тримайся за каску.
-Так! Постараюся за нею вгледіти. -Так, я його тримаю!
Дякую, друже. Ти… Не можу…
Більшість пакування для їжі та напоїв для разового використання.
Його рідко переробляють,
і воно складає майже половину твердих побутових відходів у США.
По дорозі до наступної зупинки Дарин розповів про екоінноваційні компанії,
які якось це змінюють.
Це мене й радує. Розуміння того, що є компанії,
які це змінюють, використовуючи рослинні волокна,
борючись з одноразовим пластиком.
Вони працюють з найбільшими компаніями світу, і ніхто не знає!
Допомагаючи найбільшим компаніям харчової промисловості
замінити пластикове пакування на рослинне,
вони започатковують екоінновацію, яка може змінити весь світ.
-Класно. Так. -Так.
Остання зупинка — за межами Мельбурна,
ми зустрінемо пару, яка хоче змінити пакування у світі.
Це стретч-плівка.
Її використовують, щоб обмотувати їжу,
це мало б зменшувати кількість відходів, але вона з пластику,
який є продуктом нафтопереробки й не розкладається.
-Вітаю! -Привіт.
-Привіт! Заходьте. -Вітаю!
-Як справи? -Я Джорді.
Це Джулія та Джорді, власники «Грейт Вреп».
-Як справи? -Це наш завод. Маленька пілотна фабрика.
Але бачення в нас глобальне.
Зараз ми купуємо машини, щоб зробити завод вдвічі більшим.
До нас щойно прийшла ця крихітка,
можемо робити невелику кількість пакувальної плівки.
-Альтернативну пластиковій. -Так. Правильно.
Ми використовуємо біополімери, тому це «біопластик»,
це біорозкладна харчова плівка.
З чого роблять звичайну плівку? Щільного поліетилену?
-Пластик на основі нафти. Так. -Як і весь пластик.
Жах. Вона може розкладатися до тисячі років
або ж розпастися на мікропластик і опинитися в океані.
Десять відсотків світової нафти йде на виготовлення пластику.
Неймовірна кількість.
Ми зрозуміли, що пакування — велика проблема зараз,
і побачили, що ці дві ідеї ще ніхто не зміг об'єднати.
Тут багато технічних моментів, але по-простому:
замість використання нафти для харчової плівки
Джулія та Джорді використовують рослинні відходи. Саме так.
Рослинні відходи ідуть на користь.
В Айдахо компанія використовувала картопляні відходи:
шкірку від картоплі,
відходи від приготування картоплі фрі.
Вони перетворювали все це на біополімер.
Я подумав: «Це божевілля.
Він біологічнорозкладний у воді, тому розкладається в океані.
Чому ми цим не користуємося?»
Ми дослідили, що 150 000 тонн пластикової плівки
щороку потрапляють на звалища лише в Австралії.
З точки зору впливу на планету було зрозуміло,
що саме цього ми мали позбутися.
Ми побачили, що зможемо змінити виготовлення пакувальної, харчової плівки.
Ми вдосконалювали формулу
й дійшли до того, що вона тепер коштує, як і пластикова.
-Так само? -Так, ціна тепер не виправдання.
Так. Ціна така ж, тому не виправдаєшся нею.
Треба лише, щоб це прижилося.
До нас звертаються найбільші супермаркети Америки, Австралії,
найбільші гірничодобувні компанії світу,
які хочуть купувати цю плівку, бо всі розуміють суть проблеми.
Згідно з угодою акціонерів, планета для нас важливіша за прибуток.
Тож якщо інвестор погодиться, він має підписатися на таку ідеологію.
Ще один доказ того, що турбота про планету може приносити прибуток.
-Бачили гранули в контейнері? -Хочете побачити біополімер?
Так, звісно. погляньмо.
-Ось. -Ого. Можна взяти…
-Візьміть. -Наберіть у руку.
Спершу робите гранули, потім плавите й надаєте форму?
-Саме так. -Так.
Це дуже схоже на те, як роблять з пластику.
Так. Ми використовуємо таке ж обладнання.
По суті, процес ферментації починається спочатку,
щоб ми змогли отримати потрібний крохмаль.
Тут усе ж є трохи нафтової продукції,
ми з'єднуємо інгредієнти разом, отримуючи секретну формулу.
Кладете сюди, топите, й з іншого боку вийде плівка.
На що вона розпадається, коли потрапляє в океан?
Ці відходи від фруктів і картоплі могли б згнити, метан пішов би в атмосферу,
а він у 30 разів гірший за вуглекислий газ.
Розщеплюючись на вуглець, навіть якщо й в океані,
плівка буде у 30 разів корисніша за відходи.
Вона розпадеться і нікому не зашкодить.
-Скільки тут картопляного крохмалю? -Близько 65%.
Шістдесят п'ять. А решта…
Біополімер на основі нафти.
Поки ще його досі роблять з нафти, але наступний крок,
який буде за кілька місяців, — виготовлення з фруктових відходів.
Ого.
Це кінцевий продукт.
Схоже на те, до чого ми звикли, але чи вона така ж за якістю? Перевіримо.
Неймовірно! Така ж, якою мама мені їжу обмотувала в дитинстві.
Така сама.
У середньому, як швидко вона розкладається?
У вашій домашній компостній ямі вона розкладеться за два тижні.
У закладі з компостування розкладеться за тиждень.
На звалищі розкладеться за пів року.
Крутися!
Я знав, що ти зробиш… Бачив я ці хитрі очі.
-Не хочу марнувати пластик. -Ні.
-Це не пластик. Так. -Це не пластик.
-Це… -Ні, уперед.
-Це так круто. Вітаю. -Дякую.
Популяризується за кілька років.
Рівень вуглекислого газу так можна зменшити, прибрати пластик з океану.
Яка ваша мета?
Ми обоє хотіли б побачити світ без пластику,
який роблять з нафти. Така наша мрія.
Хотіли б продовжувати розробку продуктів за формулою, яка у нас є,
і продовжувати змінювати проблемні категорії продукції,
доки у світі більше не лишиться пластику.
Станки калібрують,
і всі продукти, які ви бачите, підуть згодом у компостну яму.
Боже. Це так круто.
Тепер вибір очевидний. Лише один.
Так, лише ця плівка.
Ви розв'язали величезну проблему.
Наскільки міцна?
Я не казав перевіряти на мені!
Чудова поза.
Нащо я так руки склав?
Я повихваляюся і вирвуся з неї.
Так!
-Не думав, що спрацює! -Покращте міцність.
Ця плівка скінчилася.
ГРЕЙТ ВРЕП.
Зміни клімату та виснаження ресурсів,
забруднення повітря та води виснажують Землю.
Але надія завжди є. У цій серії ми побачили
новаторів екології…
Агов!
…винаходи яких можна використовувати в нашому житті.
Це новий етап технологічної революції,
й екоінновації стають новою завжди актуальною метою.
Приємно бачити, що стільки підприємств та інвесторів
приймають виклик
і шукають способи задовольнити потреби споживачів,
не завдаючи шкоди нашій екосистемі,
або ще краще, покращуючи стан Землі.
Ці ідеї не мають бути ідеальними,
але бажання щось хоч трохи змінити й робити маленькі кроки
у кращому напрямку
вже можуть сильно змінити ситуацію.
А старі методи? Сподіваюся, вони вимруть
раніше за нас.
-Ти глянь. -Так?
Ця серія закінчується, як і наш час в Австралії.
Ми це відсвяткуємо останньою вечерею і згадаємо цю чудову подорож.
Як тобі Австралія?
Тут чудово.
Може, колись і переїдеш сюди…
Основна страва. Нехай шеф пояснить.
Ого.
Це вирізка з яловичини Вагю
з картопляними галушками, пюре з цвітної капусти, гарбузом і горіхами макадамії.
-Ого. -Смачного.
-Пахне неймовірно. Дякую. -Дякую, шефе.
Я стільки всього зрозумів з цієї невеликої подорожі.
Найважливіше — знайти зв'язок з природою, де б ти не був.
У своєму домі, як це було в будинку Юста.
Це завжди було найголовнішим.
-Мова не про порятунок планети. -З чого б це почати?
Планета залишиться з нами чи без нас.
Мова про те, щоб надихати інших
робити ліпший, усвідомлений вибір.
Жити якомога здоровішим і найщасливішим життям…
Ви самі — невіддільна частина цього процесу.
Треба подумати: «Чи житиме ще мій вид через 20 000 років,
чи все ж уб'ємо себе?»
…насолоджуватися прекрасною Землею і всім, що вона нам дає…
робити її кращою, ніж вона була,
задля наступних поколінь.
-За зміни на краще. -Будьмо, друже.
-Люблю тебе, брате. -І я тебе.
Дякую всім. До зустрічі.
Команда визнає традиційних власників земель Австралії.
Шана їм, вони бережуть спогади, культуру, надії аборигенів
і жителів Торресової протоки всієї країни.
Переклад субтитрів: Юрій Пасічник