Liniște !
Alinierea !
Urmează imnul Republicii Populare Bulgaria ! Atenție !
Mă numesc Boris Radulov, dar toată lumea îmi spune Boemul.
Un bătrân evreu mi-a dat porecla. Cumpăra aur și dolari de la mine.
În traducere aproximativă, boemul e un om care iubește viața.
Eu am încetat să iubesc viața
când am intrat în închisoarea din Sofia în 1971.
Dar porecla mi-a rămas.
Închisoarea e dificilă. Primii ani sunt cei mai grei.
Apoi ai sentimentul că te-ai născut aici. Te adaptezi.
Salut, Boemule. Nu-ți mănânci desertul ?
- Mișcă ! - Șterge-o !
Ține.
Ați auzit de Meto Mustăciosul ? Și-a cusut ouăle de pantaloni.
- Ce țicnit ! - Pe bune, Profesore ?
Pe bune ! Opt cusături.
Un nebun.
Crezi că-i normal, Boemule ?
Nu-mi pasă de ouăle lui Meto.
- Șterge-o ! - Du-te la cealaltă masă.
- Mi s-a spus să stau aici. - Cealaltă masă !
- Tolia, mănânci gemul ? - Azi da.
Dă-i-l. Nu fi nesimțit.
O să te ia diareea de la deserturi.
Unii gardieni sunt de treabă.
Mai ales cu un deținut important ca mine.
- Tu ești șeful azi ? - Da.
Bravo !
Deținuții sunt considerați importanți dacă sunt utili.
Dar Vekilski nu respectă regula asta.
E un sadic. Mereu caută pe cineva pe care să-l bage în infirmerie.
Capul sau mâinile ?
N-am fost eu, șefule ! Jur !
Se spune că bastonul lui are nume de fată.
Cică i-ar spune Stefka.
Ne temeam toți de Stefka.
Venise odată un tânăr țigan poreclit Lacrimă.
Avea o lacrimă tatuată pe obrazul drept.
La început nu se temea de Stefka,
dar după trei luni în infirmerie cu leziuni rectale
a început să se teamă și el.
E bine să te temi în închisoare. Dar nu prea mult.
Dacă te lași pradă fricii, ești pierdut.
Atelierul nr. 2 al Combinatului Siderurgic Kremikovți.
Locul unde fiecare deținut tânjește să fie trimis.
Două zile de muncă aici se socotesc ca trei din sentința ta. Dar mai e ceva.
Când muncești aici, te simți din nou normal.
Îți poți închipui că pleci seara la cinci,
că după muncă o să bei un coniac și-o să te duci unde vrei.
La restaurantul unguresc, la un bar... Depinde câți bani ai.
Dar adevărul e că la cinci seara te întorci în celulă.
Și nu-ți dă nimeni coniac.
Visul se spulberă. Te blestemi pe tine, partidul
și pe mama care te-a născut.
TRĂIASCĂ PARTIDUL COMUNIST
"Oamenii sunt ca niște câini la suflet. Se obișnuiesc cu toate."
Nu-s cuvintele mele. Le-am citit undeva și mi-au plăcut.
Sunt foarte adevărate când e vorba de deținuți.
Deținuții sunt vicleni, corupți, imorali și, mai presus de toate, ghinioniști.
Dar sunt totuși oameni.
Șahu-i ca viața. Ca să reușești, trebuie să gândești cu trei mutări înainte.
Deci ați reușit toți ?
Nu atinge piesele cu mâinile unsuroase, Krasi.
- De ce ? - De-aia ! Ia-i-le.
Trebuia să facem un club de pariuri. Măcar ne alegeam cu bani.
- Nu-ți ies bani din pariuri. - Îmi dai înapoi cei 20 de leva ?
Uitați... Lichior de mastică.
Șah.
Rândul tău, Boemule.
"Noapte bună. Te trezesc mâine.
"Tu ești deșteptătorul meu.."
Întreabă 10 deținuți cine o duce mai rău și vei primi 10 răspunsuri diferite.
Dar toți au un lucru în comun.
Toți deținuții urăsc pușcăria și visează să-i vină de hac.
Sau măcar să-i supraviețuiască. Să câștige.
Dar ca să câștigi, trebuie să cunoști foarte bine două lucruri:
închisoarea și pe tine.
ÎN INIMA MAȘINĂRIEI
Traducerea și adaptarea Mihai
Aud lucruri bune despre echipa ta.
Ia un loc. Nu sta în picioare.
Știi ce-i asta ?
- "Valve hidraulice". - O oportunitate pentru amândoi.
Un produs de calitate va aduce un renume bun închisorii.
Un bonus pentru mine. Poate fi bonus și pentru tine.
Toate detaliile sunt acolo. Norme zilnice etc. Ce părere ai ?
Pot să vă cer un hatâr, dle director ?
- Dacă îmi stă în puteri. - Vreau o permisie.
- Îmi pare rău. Nici vorbă. - Doar o zi.
Acum nu e posibil.
Înțeleg.
E din cauza copilului ?
Ascultă, Radulov... Vreau să te ajut.
Poți să-ți aduci copilul o zi aici.
În biroul meu, nu în sălile de vizită.
Mulțumesc, dle director. Dar nu vreau să vină aici.
E tot ce pot să fac.
Sunt liber ?
Ia și documentele cu tine.
Nu cred că ne descurcăm.
Stai jos !
Dacă dublați producția în următoarele șase luni,
îți fac rost de eliberare condiționată la anul.
O să mergi acasă la copilul tău.
- Mai am nevoie de oameni. - Ia pe cine vrei.
- Kolio. - Vlahul ?
- Satârul. - Nici vorbă !
Nimeni altcineva nu se pricepe.
Condamnații la moarte. Cu totul alt soi de pușcăriași.
Dacă-i vezi în curte,
nu ți-ai da seama că sunt cei mai periculoși criminali.
Umblă liniștiți. Glumesc între ei.
Însă noaptea, în celule, lucrurile stau altfel.
Acolo sunt foarte încordați și tresar la cel mai mic zgomot.
Pot sfâșia pe oricine
fiindcă instinctul de autoconservare e mai puternic decât orice rațiune.
În fiecare dimineață la patru gardienii îi scot din celule
și nimeni nu știe dacă-i duc la baie sau la Groapa Ursului.
Așa i se spune tunelului unde sunt executați.
Unii plâng ca niște copii, alții se luptă.
Dar Satârul... El tace.
Nu știi la ce se gândește. Nimeni nu cuteză să-l întrebe.
Era înaintea mea în închisoare și așteaptă să fie executat.
Așteaptă în tăcere.
Am lucrat cu el prima oară când am ajuns aici.
Uneori îi dau voie să muncească.
Ridică-te !
Doi poponari din Vratsa au încercat să mă violeze în pauza de prânz.
Satârul le-a rupt genunchii cu mâinile goale.
Unuia era să-i sfâșie gâtul.
Am devenit prieteni din acea zi.
Genul de prieteni care se văd rareori în tăcere.
E o fiară îmblânzită și muncitor harnic. Un maestru al strungului.
Un idiot l-a scos pe Satâr din coridorul morții.
Eu am fost.
Te-ai țicnit.
Omul lucrează fără încetare. Iar tu vorbești întruna.
Măcar vorbește ?
Nu știu. Nu l-am auzit niciodată.
- Cică și-ar fi mâncat limba. - Krasi...
E adevărat !
Spune-i, profesore.
Nu știu. Nu-mi fac griji pentru Satâr.
Gheorghiev...
- Da, șefule ? - Treci în față.
Stau bine aici.
Mai crede cineva că are locul rezervat ?
Kovachki... Stai jos !
Bobocule. Mă ajuți să-mi trag pantalonii ?
Numai puțin.
Ți-a plăcut, bobocule ? Te las să-l atingi iar.
Liniște !
Gheorghiev... Treci încoace.
Mai aproape.
Am spus mai aproape.
Mâinile.
Ți le-aș rupe, dar trebuie să muncești azi.
O zi în carceră. Și nu mai lucrezi o săptămână.
Hai, șefule ! Doar glumeam cu ăla mic.
Două zile în carceră.
Treci înapoi.
PRIETENIE VEȘNICĂ
Privește și învață.
Mâine o faci tu.
Greșeala mea, tovarășe căpitan. N-am reacționat cum se cuvine.
Nu ești obișnuit încă cu tâmpeniile lor.
- Cine e ? - Serafim Gheorghiev. Acul.
Fost condamnat la moarte. Sentință schimbată în închisoare pe viață.
Dacă era după mine, mai bine-l omoram.
Ce-a făcut ?
Ce ?
A spart o casă din Sofia.
A intrat noaptea. Locatara era o bătrână bolnavă.
A sugrumat-o ca să nu-l dea în vileag.
Apoi s-a îmbătat și a adormit.
Dimineața a venit nepoata. A sugrumat-o și pe ea.
Dar a violat-o mai întâi.
Ca în "Scufița Roșie", dar fără vânător.
Să nu-i ajuți deloc. O să te tragă după ei.
- Unde-i Tolia ? - S-a îmbolnăvit.
Nu asta am auzit.
Care-i norma zilnică, Boemule ?
Ce cauți aici dacă nu știi norma ?
Taci, moșule.
- Dacă Tolia moare, îți vin de hac. - Da ? Dă-i bătaie.
Ascultă, ticălosule.
Ăsta-i atelierul meu. Muncește și poartă-te frumos.
Nu mai ești pârâcios, ci și gardian acum ?
Nu-ți face griji pentru mine. Roagă-te ca Tolia să trăiască.
Sunt mort de frică. Vezi cum tremur ?
Boemule.
E adevărat că i-o sugi directorului ?
E vreo problemă ?
Nu.
Îi explicam norma zilnică.
Vă rog.
Bobocule ! Și noi vrem ciocolată.
Vă rog.
- Sărbătorești noua slujbă ? - Mi s-a născut un fiu ieri.
Să-ți trăiască.
- Felicitări. - Mulțumesc.
O cheie e la mine. Cealaltă...
Dacă se întâmplă ceva, toți gardienii știu unde e.
Jivinele astea sunt ucigași, violatori și pedofili.
Și tu le dai ciocolată.
Arată a oameni, dar nu sunt.
Nu lăsa aparențele să te înșele.
Înțeleg.
Trebuie să fii aspru și...
Convingător. Să le arăți că nu ți-e frică.
Sunt animale. Dacă îți miros teama, o să te sfâșie.
Astăzi n-o să fie așa de rău.
- Să încuiem atelierul ? - Nu.
N-au unde să fugă.
Ține minte un lucru.
Tu ai bastonul.
Și ei o știu.
Ce e, Satârule ?
Te-am adus cu greu aici. Trebuie să muncim.
De ce ne-am oprit ?
E ceva înăuntru.
Ce e ?
Probabil un șobolan.
Un șobolan... cu aripi.
O pasăre ? Ia să văd.
Ai dreptate. E un porumbel.
Sau unul din... cum îi zice ?
- Nu contează. E o pasăre. - Cum a ajuns înăuntru ?
E prinsă. Cred că are o aripă ruptă.
De unde știi ?
- Vino să vezi. - Nici vorbă.
Ce facem ?
Bravo, Boemule ! Pasărea a dat de belea acum.
- Scoate-o tu atunci. - Cum ?
N-avem instrumente.
Trebuie să înclinăm strungul.
Cum vrei s-o faci, țigan prost ? Cântărește două tone.
Tu ești prostul, Serafim. Avem o macara.
- Macaraua n-o să ajute. - De ce a intrat înăuntru ?
- Tu de ce-ai intrat la pușcărie. - M-au prins.
Asta e. Soarta.
De ce nu mai munciți ?
- E o pasăre în mașinărie. - V-a lovit lenea.
Nu te mințim, șefule. Uită-te și tu.
Porniți mașinăria. O să scoată pasărea.
E o crimă, șefule.
- Poate intrăm la pușcărie. - Liniște !
Nu suntem la școală. Porniți strungul.
Gihiuzelev !
Fă-o tu, Boemule.
E strungul Satârului. Nu știu cum merge.
- Kovachki... - Da ?
Pornește strungul !
Da, dle.
- Pot să încerc să-l scot. - Am spus să-l pornești !
Dacă-l porniți, îi rup gâtul.
Țigane, blochează ușa.
E soarta, Boemule.
Echipa de patrulare o să ajungă dintr-o clipă în alta.
Dacă ne dați drumul acum, scăpați doar cu câteva zile la carceră.
Taci !
Ce să facem, Profesore ?
Pasărea n-a fost o coincidență.
Ce vrei să spui ?
Știi ce vreau să spun. Soarta !
Prostii ! Chem echipa de patrulare.
Ne dai pradă lupilor ? Dă-i drumul.
- Ești doar un lingău. - Gura !
Încerc să vă salvez pielea. Dar pe tine o să te sar.
Dacă ieși,
îi rup gâtul.
Bravo, Satârule !
O să fiți toți condamnați la moarte.
La moarte ?
E adevărat, Boemule ?
- O să ne omoare ? - Ca pe niște câini turbați.
Stefka e cam sălbatică. Nu-i așa, șefule ?
N-am făcut nimic rău.
Nu-i așa, Boemule ?
- Nu-i așa ? - Calmează-te, Krasi.
N-am făcut nimic rău, nu-i așa, profesore ?
Răzvrătire ! Ați luat ostatici și ați pus în pericol viața unui ofițer.
- Nu... - Aveți cinci minute !
Satârul a făcut-o. Satârul și Acul.
- Taci, țigane ! - O să murim din cauza ta.
- Ți-o bag pe Stefka-n fund ! - Du-te naibii !
Vino-ți în fire !
Am dat de belea împreună. O să ieșim din ea împreună.
Dar patrula ?
N-o să ies.
Nu e nicio răzvrătire. Nu există ostatici.
Nu s-a atentat la viața nimănui.
Ne-am pierdut doar puțin cumpătul.
Corect ?
Ești teafăr, bobocule ?
Nu mă auzi ? Ești teafăr ?
O să fiu bine.
Uite.
Băiatul e teafăr. Hai să punem capăt acestei aberații.
Ne întoarcem la lucru
și căpitanul Vekilski o să ne bage la carceră.
Eu zic să-i omorâm și s-o ștergem.
- Nu te-a întrebat nimeni. - Dar pe tine ?
- Poate trebuie să te omorâm și pe tine. - Haide !
Nu vă mai sfădiți.
Să auzim ce are de spus Vekilski.
Dezlegați-mă, dați-i drumul băiatului și o să hotărăsc ce-i de făcut.
- Minte ! - Taci, Acule.
De parcă nu-l cunoști. Dacă-i dăm drumul, ne-am dus dracului.
Nu toți. Doar tu.
Tocmai ai spus că suntem toți împreună în belea.
Da. Dar fiecare își duce crucea.
Sunt de partea Boemului.
Și eu.
Boemul are dreptate.
Dar tu, Satârule ?
S-a terminat, Satârule.
Ai o normă de îndeplinit.
Pasărea ?
E moartă. Dă drumul băiatului și întoarce-te la muncă.
Trăiește.
Nu contează. Ai văzut că am încercat s-o scoatem.
- N-am încercat. - Haide, Satârule.
Băiatul nu poate să respire. Vrei să-l omori ?
Nu se poate ! Vezi bine că am încercat.
- Pasărea nu scapă vie. - Deci nici el nu scapă viu.
Așa, Satârule ! Eu îl omor pe celălalt.
N-o să moară nimeni !
Bagă-ți mințile-n cap. Ieri a devenit tată.
Ne-a adus și bomboane. Vrei să-l omori pentru o pasăre ?
Pasărea e deja pierdută. Vrei să fim și noi pierduți ?
De ce e pasărea așa importantă ?
Locul ei nu e aici, Boemule.
Satârului îi e milă de o pasăre. Ați auzit ?
Satârule...
- Ce mai face fratele tău ? - Taci !
Nu ți-e milă și de el ? Pe el n-ai încercat să-l salvezi ?
Ușurel, Nikola ! Ticălosul ăsta nu merită.
Șefule, dacă-l omoară pe băiat, tu o să fii de vină.
De ce ? Eu i-am pus lanțul la gât ?
Îl provoci. Acul are dreptate. Ești un ticălos.
Pasărea e doar un pretext, profesore. Nu-i așa, Boemule ?
- Poftim ? - De-asta l-ai cerut pe Satâr.
Ca să evadezi cu el.
- Ce ? - Dar aveai nevoie și de Ac.
Așa că ai pus la cale incidentul cu Tolia în sala de mese.
Nu știu nimic.
- E adevărat, Boemule ? - Minte.
- Dar acum trebuie să evadăm. - Nu aveam niciun plan.
- Nimeni nu evadează. - Atunci ce facem ?
Negociem.
Ce negociem ? Dăm drumul băiatului dacă scoateți pasărea ?
Krasi are dreptate. Dacă băiatul moare, nu mai negociem nimic.
Bobocule ? Dă-i drumul puțin !
Puțin !
Ține.
Mă auzi ? Cum te cheamă ?
Gardian Veselin Kovachki.
Greu început de serviciu, nu ?
Vekilski !
Situația se înrăutățește.
Răzvrătiți ! Evadare...
Ce se întâmplă, Vekilski ?
Nici să nu te gândești să deschizi ușa.
Ai grijă !
Sunt deținutul Boris Radulov. Lăsați-mă să vorbesc cu directorul.
Sunt înarmați !
Pleacă de lângă ușă ! O să te împuște !
- Repet. Sunt deținutul Boris Radulov... - Mișcă !
Vă rog.
- Mă duc la mașină. Rămâi aici. - Nu.
- Nikola, lasă-mă să vorbesc cu ei. - Nu.
- Trebuie să raportez. - Mergem amândoi.
Și dacă evadează ?
Lasă-mă să vorbesc cu ei înainte să se întâmple ceva mai rău.
Și pasărea ?
Belev, ai grijă ! Nu întârzii mult.
Pasărea a ales mașinăria ta, nu a noastră.
Dă-ne și nouă șansa să alegem.
Sergentul Toncev raportează de la Atelierul 2. Operator ? Alo ?
Stai !
Vreau să raportez o infracțiune, dle ofițer.
Sergent Toncev la telefon. Operator, mă auzi ?
Boemule, închide ușa.
Nu mișca ! Mâinile sus !
Sunt deja sus, băiete. Liniștește-te.
Hai, nenorocitule.
De ce-ai făcut asta, băiete ?
L-au omorât.
L-au omorât pe Profesor !
L-au omorât.
AMBULANȚĂ
- Bună ziua, tovarășe director. - Ce se întâmplă, Lalev?
- Au ostatici în atelier. - Cine sunt ostaticii ?
Căpitanul Deian Vekilski și un tip nou, Kovachki.
Cine-a fost împușcat ?
- Iordan Manev. - Profesorul.
- Încerca să evadeze. - Profesorul să evadeze ?
- Ce-au cerut ? - Nu știm, tovarășe director.
- Nu i-am întrebat. - Și ce mai aștepți, Lalev ?
- Văd că a venit și Kozarev. - A venit cu trupele speciale.
N-avem nevoie de trupe speciale. Trimite-l la plimbare.
Are un ordin semnat de ministru.
Încearcă să iei legătura cu ei. Vreau să vorbesc cu Radulov.
Da, dle.
Salutări, tovarășe colonel.
- Am auzit că erați în permisie. - Nu mai sunt.
Puteți pleca. Mă ocup singur de problemă.
- Nu prea cred. - Nu vreau să escaladez situația.
Nici eu. Sunt aici s-o rezolv.
Trupele tale o să pună în pericol viețile celor dinăuntru.
Aveți deținuți periculoși înăuntru.
- Nu-mi spune cum să-mi fac treaba. - Ușurel, colonele.
- Suntem în aceeași tabără. - Nu avem tabere, Kozarev.
Ești liber. Du-te acasă și bucură-te de vremea frumoasă.
- Nu mă puteți izgoni. - Bun. Cum vrei.
- Vino cu mine. - Poftim ?
- Mișcă-te odată. - Nu cred că înțelegeți.
- Nu primesc ordine de la dvs. - Știu ce ordine primești.
Oamenii normali evadează din pușcărie. Noi ne-am baricadat înăuntrul ei.
Crezi că Profesorul s-a gândit azi de dimineață:
"Azi e ziua în care o mierlesc" ?
- Crezi că o simți ? - Sigur că da.
Eu simt că toți o s-o mierlim.
Nu te suport, Acule. Dar sunt de acord cu tine.
Tu ce crezi, Boemule ? Îți simți sfârșitul când ți-e aproape ?
Nu știu.
Știu doar că toți murim mai devreme sau mai târziu.
Și viața continuă
fără noi.
Profesorul e acum cu grecoaicele de care vorbea.
Fetele cu părul lung și ochii mari.
Profesorul e într-un sac la morgă.
Haide.
Haide !
Lăsați-l jos pe porc.
Și sufletul lui ?
Nu există suflet.
N-oi avea tu suflet, dar eu am.
Deci unii au suflet și alții nu ?
Am suflet fiindcă cred. Dacă nu crezi...
Cred că dacă nu deschidem ușa, o să murim cu toții.
Dacă nu deschidem ușa ?
Profesorul a deschis-o. Uite ce-a pățit.
Uită-te în jur, țigane.
Uită-te în jur.
Vezi altă soluție ?
- Eu da. - Și eu.
Deschidem ușa și ne predăm în liniște.
Deci crezi în mântuire.
Deschid ușa.
Eu spun când deschidem ușa.
Vrei să murim toți ?
- Dă-ncolo, Satârule ! - Dacă porumbelul pierde o pană...
- Vă omor pe toți ! - Eu deschid și mă predau.
Îl omor !
Atunci omoară-l.
Boemule !
Da. De acord cu dvs.
Da, dar...
Situația necesită o altă abordare, tovarășe ministru.
Da.
Da, dle !
Da, e aici.
Căpitanul Kozarev la telefon.
Da, tovarășe ministru.
Ai o oră.
Apoi e rândul meu.
Atenție ! Vă vorbește colonelul Radoev.
Eliberați ostaticii și părăsiți imediat incinta.
În caz contrar, nu vă pot garanta siguranța.
Gândiți-vă bine și predați-vă
ca să putem evita alte incidente azi.
Mă asculți, Radulov ?
Aveți 10 minute.
Incident pe naiba.
Și acum ?
Ce facem ?
Spune ceva, Boemule !
Hai !
Vrei să scapi pasărea, nu ?
- Da. - Trebuie să demontăm strungul.
Și nu-l putem demonta câtă vreme îl ții legat de el.
- N-o poți face în 10 minute. - Pot încerca.
N-avem mult timp.
Șterge-o, bobocule.
E vie, Boemule ?
Se mișcă.
Ca să ajungem la pasăre, trebuie să scoatem suspensia.
Și ca să scoatem suspensia, trebuie să dăm jos capacul.
Dă-mi cheile de la lanțul Satârului, Vekilski.
Vekilski !
Mulțumesc.
Scoatem pasărea și apoi ne predăm.
Ești nebun ? Cum adică "ne predăm" ?
Așa bine ! Scoatem pasărea, deschidem ușa și ne culcăm la pământ.
- Nici gând ! Cine te-a pus șef ? - Eu conduceam grupa.
- Du-te dracu' ! Nu mă predau. - Și ce plan ai ?
- O să evadez. - Unde ?
- Nimeni nu poate evada. - Eu da.
Îi iau pe Vekilski și pe boboc. Nu sunt prost ca Profesorul.
Ești mai prost dacă-ți închipui că poți scăpa viu de aici.
Ți-am spus să taci.
Nu ești șeful meu, Boemule. Vrei să-ți dovedesc ?
Dacă deschidem ușa, o să ne omoare pe toți.
Satârule, așteaptă ! Ascultă !
Împreună o să reușim. Eu îl țin pe Vekilski, tu, pe băiat.
După ce trecem pe punctul de control, mai facem o oră pe drum.
Cum scoatem chestia asta ?
Habar n-am.
Ce ?
Opriți curentul. O să vă smulgă mâinile.
Are dreptate.
Cântă.
Spune-mi de ce, Satârule.
Visez că mor.
Dar nu mor de-adevăratelea.
Mă bagă într-un coșciug.
Appi mă duc pe un câmp gol să mă îngroape.
Coboară coșciugul în groapă, dar eu deschid ochii.
Dar nu sunt treaz. Zac în coșciug.
Știu că visez, dar nu mă pot trezi.
Încep să bat. Vreau să ies afară și plâng.
Țip cât de tare pot: "Dați-mi drumul, ticăloșilor !"
"Sunt viu !"
Dar groparii undeva deasupra mea.
Mă îngroapă de viu. Nu pot să respir.
Și apoi mor de-adevăratelea.
Mor în fiecare noapte, Boemule.
În fiecare noapte.
Și dacă scoatem pasărea, o să scapi de vis ?
Nu știu.
Țiganule, adu repede levierul.
Serafim... Vino și ajută-ne.
Nu-mi pasă de pasăre. O să trag un pui de somn.
Bobocule.
- Vă ajut cu o singură condiție. - Condiție ?
- Nu poți să ceri nimic, băiete. - Dați-i drumul căpitanului Vekilski.
El o să explice totul.
Vrei să mă nenorocești și tu ?
- O să mai trag de timp. - Ce ?
- O să mai trag de timp. - Fă ce vrei.
Dar rămâne aici, nu ?
Încetează !
Bobocule, celor din afară nu le pasă de noi sau de pasăre.
Nu ne-au omorât încă fiindcă tu și Vekilski sunteți aici.
Dacă pleacă el, rămâi numai tu.
Ești sigur că le pasă de tine ?
Ai două opțiuni: ori vii să ne ajuți,
ori te legăm ca pe Vekilski.
26 DE ANI PENTRU CRIMĂ
PROCUORUL: LT. KOZAREV
Ne-ai băgat în bucluc, Satârule. Sper că pasărea e de aur.
Unele triburi consideră pasărea un simbol al libertății.
Sinbol ? Depre ce vorbești, bobocule ?
Simbol. E ca un semn.
Pentru tribul meu, pasărea e un fel de mâncare.
Mâncați porumbei ?
Nu porumbei.
Mamaie spunea
că sufletele morților se reîncarnează în porumbei.
E mare păcat să omori un porumbel.
O să-ți poarte ghinion toată viața.
Dacă un porumbel îți intră în casă, cineva o să moară.
Nu-i adevărat. Și atelierul nu ne e casă.
- Și ăsta n-o fi nici porumbel. - Spune-i-o Profesorului.
Sufletele morților. Care morți ?
Nu știu.
Prieteni și rude probabil.
Gata cu superstițiile. Să scoatem pasărea și să mergem.
Unde, Boemule ? Înapoi la închisoare ?
Nu vă întoarceți acolo. O să muriți toți înainte de asfințit.
Taci, maimuțoiule !
Să încercăm de jos. Avem nevoie de un levier mai mare.
- Krasi... Adu ranga de sprijin. - Singur ?
Îl ajut eu.
Hai.
- N-o să iasă de bunăvoie. - Ba da. Dar vor ceva.
Ce vrea un deținut ? Să evadeze.
- Vezi totul în alb și negru. - Asta mi-e meseria.
- E mai ușor să iei decizii. - Mai ușor să iei deciziile greșite.
Vorbe goale. Amândoi vrem același lucru.
Ție nu-ți pasă câți oameni o să moară.
Misiunea mea e să protejez civilii și ofițerii închisorii.
- Avem doi gardieni morți înăuntru. - Nu sunt morți.
- De unde știi ? - Îi cunosc pe deținuții din atelier.
Krasi...
Ce-a făcut Satârul ?
Ce crezi ?
A omorât pe cineva ?
Ce faci, bobocule ? Te prefaci că mi-ești prieten ?
Legam o conversație în timp ce te ajut.
Oameni ca tine nu ne ajută pur și simplu.
Te-am văzut cum te uitai la Vekilski. Puneți ceva la cale.
Dar nimeni nu se pune cu Satârul. Nici polițaii.
Apucă de capătul ăla.
Trei ucigași și un violator.
Le-ai citit dosarele, dar nu-i cunoști.
Îl cunosc pe Radulov.
Știe cum să-i organizeze pe ucigași.
- Exact asta a făcut aici. - Nici el nu te simpatizează.
- De ce-i protejezi ? - De ce vrei să-i omori ?
- Sunt aici să-mi fac treaba. - Să intri și să împuști pe toți ?
Un câine turbat merită bățul, nu osul.
Știi unde-i Prikolnița ?
Nu.
- Locuia cu fratele său. - Satârul ?
Nu se chema Satârul pe atunci.
Era meșterul Kolio. Lucra la oțelărie.
O ducea bine așa că a hotărât să plătească pentru nunta fratelui său.
A invitat tot satul. Muzică, mâncare, băutură...
O nuntă regească. Era un om foarte bun.
Un om cu suflet mare. Și o problemă mare: alcoolul.
Nu bea des, dar și când bea...
În ziua nunții
a început să bea la prânz.
Fratele său îi spuse să nu mai danseze și să se facă de râs.
Koilo își iese din minți. El plătise dar n-avea voie să danseze ?
"Nu-mi spune el ce să fac !"
Se duse acasă și se întoarse cu un satâr.
Cu el îi despică căpățâna fratelui.
- Taică-su a încercat să-l oprească. - L-a omorât și pe taică-su ?
Ca pe un porc !
Lumea începe să țipe și să fugă.
Mama lui vede totul și cade la pământ.
A murit mai târziu la spital.
- Ți-a spus el ? - El nu vorbește.
- Atunci de unde știi ? - Știe tot Kiustendilul.
- Du-te și întreabă orice localnic. - Cum l-au prins ?
Nu l-au prins. S-a predat el polițailor.
Avea mâinile acoperite cu sângele tatălui și fratelui.
Haide !
Cunoșteam un om ca tine.
În armată.
Și el prea încrezător. Doar voia să-și facă treaba.
N-am venit aici să flecăresc, Radoev.
Ministrul mi-a ordonat să aștept așa că aștept.
Dacă era după mine, totul era gata până acum.
- Știi ce s-a întâmplat cu el ? - Nu-mi pasă.
Noul ministru l-a expediat în închisoarea Beliane. E încă acolo.
Mulțumesc pentru cafea.
Lalev !
Dacă mai are cineva alte idei, să le auzim.
Mă dau bătut.
Sunt colonelul Radoev.
Boemule, vino la ușă.
O oră.
Am nevoie de o oră, Boemule.
- Ne-a expirat răgazul, Satârule. - Pasărea e ispășirea.
Nu ! Pasărea e problema.
Nu cauți ispășirea ?
Caut o soluție.
Deținut Boris Radulov. Ascult, dle director.
- Deschide ușa, Boemule. - Avem nevoie de mai mult timp.
- Nu ! Ce vreți ? - E complicat.
O să fie și mai complicat curând. Spune-mi.
- E o pasăre în mașinăria Satârului. - Și ?
- Trebuie s-o scoatem. - De ce ?
- Locul ei nu e aici. - Poftim ?
Am spus că-i complicat.
Știi ce o să urmeze dacă nu deschizi ușa ?
Da, dle.
Dar știu și ce se va întâmpla dacă o deschid.
- Încerc să găsesc o cale de mijloc. - Și eu.
Încă o oră, vă rog. Maxim două.
Vreau să vorbesc cu Vekilski.
Vorbiți. Vă ascultă.
Ești acolo, Vekilski ?
- Da, tovarășe director. - Descrie situația.
Nu e nicio pasăre. Au nevoie de timp să evadeze.
- Ești nebun, Vekilski ? - Au plănuit tot.
Nu e adevărat, dle director.
Cum rămâne cu Nikola Ghiuzelev, tovarășe director ?
Boris Radulov v-a implorat să-l lăsați să muncească aici.
Serafim Gheorghiev, Acul, e și el aici.
Aproape a omorât un deținut ca să-i ia locul în atelier.
Dar eu le-am văzut șirleticul.
N-ai văzut nimic, șefule !
Dacă nu era Boemul, voi doi erați morți deja.
- Krasi ! - Unde e băiatul ?
- E aici. E teafăr. - Ghiuzelev era să-l sugrume.
Satârule ! Ascultați-mă toți !
O să primiți 10 zile în carceră și vi se ia permisiunea de a lucra.
Deschideți ușa și n-o să fie rănit nimeni.
Ca Profesorul ?
A fost un accident, Boemul. Hai să punem capăt acestei porcării.
Și Profesorul a încercat să rezolve porcăria.
Era singur și neînarmat. Avea mâinile sus.
Îl cunosc pe Profesor de 20 de ani.
Era deja aici când am venit.
Îmi spunea că sunt mai pușcăriaș ca el.
Findcă vin aici în fiecare zi și încui ușa după mine.
Râdeam, dar acum nu mai e nostim.
Mi-am dat seama că avea dreptate.
Sunt deținut la fel ca voi, Boemule. Vreau să evadez, dar e prea târziu.
Mă auzi, Boemule ?
Deschide ușa. Hai înapoi în celule.
Încă o oră.
E tot ce cer.
Promit că ne predăm după asta.
Primești o oră dacă dai drumul gardienilor. Ai cuvântul meu.
- Ne mai gândim. - Ai cinci minute. Boemule ?
Da ?
Eliberarea condiționată de la anul depinde de aceste cinci minute.
Eliberare, Boemule ?
Directorul ți-a promis că te eliberează ?
Ți-au promis că-ți dau drumul ?
Tu ce le-ai promis ?
Că ne spionezi ? Te-ai vândut, nemernicule ?
E adevărat ?
E adevărat.
Ce le-ai promis, Boemule ?
Știi ce-am promis.
Ai văzut planurile.
Valve hidraulice pentru transportoare blindate.
Cantitate dublă.
De-asta te-am scos din celulă.
Pe noi nu ne eliberează ?
Ticălosule !
Mint. O să te folosească și apoi o să uite de tine.
Ești atât de prost să le crezi minciunile ?
Îl cred pe Radoev.
Ce faci ?
- Îi dau drumul lui Vekilski. - Nici gând ! Nu le dăm drumul !
- Doar pe el. Bobocul rămâne. - Pe dracu', Boemule !
Vekilski iese.
E mai bine pentru pasăre.
Aveți ordin să ucideți. Nu sunt oameni normali.
Avem o soluție.
- Serios ? - Dau drumul gardienilor.
- Deținuții o să iasă peste o oră. - Peste o oră ?
- De ce peste o oră ? - Așa e înțelegerea.
- O înțelegere cu Radulov ? - Ce ai cu el ?
Nu știi cât de rău e pușcăriașul tău preferat.
N-am preferați și nu-mi place tonul tău.
A înjunghiat victima de opt ori pentru 120 de grame de aur și mărunțiș.
Complicii săi sunt condamnați la moarte. Știi de ce nu și el ?
Nu. Dar știu cine a fost procuror în cazul lui.
- Ies. - Nu te băga.
- Unde-i celălalt ? - Bobocul rămâne cu noi.
- Aveam o înțelegere. - Băiatul e teafăr, dle director.
N-o să pățească nimic.
Cât pe ce, Boemul. Mai ai încredere în el ?
- Ce faci ?! - Treaba ta ! Se joacă cu tine.
Celălalt gardian e mort și încearcă să evadeze.
Unde să evadeze ? Vrei doar să-i omori pe toți.
- Ai împușcat un gardian. - Îl ținteam pe deținut.
- Puteam să pun capăt crizei. - N-o să scapi basma curată !
A expirat timpul.
Hai !
- Ce faci ? - Îi dau apă.
- O s-o îneci. - Îmi dai voie ?
Satârule...
Destul.
Cred că pasărea se gândește la noi.
"Am dat peste cei mai buni pușcăriași din lume."
- Nu știe că suntem pușcăriași. - Evident ! Păsările n-au creier.
Taci ! Nu ne ajuți deloc.
Prost mai ești, Krasi ! Ți-o fi mâncat pasărea creierul.
Cântă iar.
Ne-o fi mulțumind.
- O să ne mulțumească când o scoatem. - Ții minte basmul Profesorului ?
Cel cu marea și peștele ?
"Bătrânul și marea." Nu e basm, e roman.
Nu ăla ! Cel cu pescarul și peștele de aur.
Așa se cheamă basmul. "Pescarul și peștele de aur."
Da !
Închipuie-ți că pasărea e o pasăre de aur.
O salvăm și începe să ne vorbească.
"Mi-ați salvat viața, băieți. O dorință pentru fiecare."
- Peștele îndeplinea trei dorințe. - Asta-i o pasăre. Doar una.
Una e de ajuns pentru mine.
Știi care-i dorința mea ? Vreau să fiu ca pasărea.
Vreau să am aripi și pene și să-mi iau zborul.
Să zbor departe.
De ce nu-i ceri să fii liber, dar să rămâi om ?
Și unde să mă duc, Boemule ?
Oriunde m-aș duce, tot pușcăriaș o să fiu.
Oameni ca noi nu pot fi salvați.
Cerul e singura libertate. Zbori și fluieri de fericire.
Ai dreptate.
Bineînțeles. Dar tu, bobocule ?
Ce-i cu mine ?
Ai o dorință ?
Vreau să întorc timpul
și să mă feresc de locul ăsta.
La o parte !
Uite-l ! A auzit de dorințe și s-a hotărât să ajue.
- Nu o să mearg, Acule. - Ba o să meargă.
E prea gros, omule. Las-o baltă.
- Nu o să meargă. - Ba o să meargă.
Vreau un cap nou.
- Ce vrei să spui ? - Exact ce-am spus.
Vreau să văd alt bărbat când mă uit în oglindă.
E posibil. Te ajută doctorii. Se numește chirurgie plastică.
O operație de câteva ore te preschimbă într-un Alain Delon.
- Cine-i Alain Delon ? - Un actor francez.
- N-ai stofă de actor. Ești un prost. - Nu vreau să fiu actor.
Tacă-ți fleanca că de nu, nici pasărea nu te mai ajută.
- Cine vrei să fii ? - Nu contează.
Nu vreau să fiu Acul.
Nici vorbă, frate. Ești ceea ce ești. Și asta e.
Vreau să fiu doar Serafim Gheorghiev.
Sau doctorul Serafim Gheorghiev.
Foarte bine, doctore. Ai mâinile mai lungi.
Încearcă să scoți bara de sprijin.
Uite cum se face.
- Puțin la stânga. - Așteaptă.
Gata ! Încă puțin ! Bravo. Încă puțin.
Haide.
- Aproape gata. - Nu mai pot.
Îmi rupe mâna.
Dar tu, Boemule ? Ce dorință ai ?
Ce dorește orice pușcăriaș. Libertate.
Dar tu, Satârule ?
E rândul tău să-ți pui o dorință.
N-am nicio dorință.
Nu vrei nimic ?
Vreau doar să salvez pasărea.
Mă mulțumesc cu asta.
- Și ce-o să faci cu pasărea ? - Îi dau drumul. O las să zboare.
Trebuie să scoatem chestia asta. Nu știu cum îi zice.
Nu are șuruburi. Trebuie s-o tăiem.
Polizorul nu face față.
Avem nevoie de cheile de la raftul cu piese de schimb, șefule.
Nu știu de pasăre, dar eu pot să-ți îndeplinesc dorința.
Sus e un seif ticsit de arme.
Adu-mi armele și o să fii liber.
N-o să fii pedepsit. O să te ajut cu eliberarea.
De ce ai nevoie de arme, Vekilski ? Trupele speciale o să vină curând.
Exact ! Știi ce-o să facă când o să vină ?
O să ne omoare pe toți. Ai văzut ce-au făcut mai devreme.
Ai văzut de la cine primesc ordinele. De la Kozarev.
Am auzit că te-a condamnat pe nedrept, Boemule. Așa e ?
Eliberare ?
Am văzut că Satârul te-a pus să faci asta.
Ești ostaticul lui. Ăsta-i adevărul.
Ai încercat să-i ajuți pe toți, dar n-ai putut.
Directorul ține cu tine. O să ieși peste șase luni.
Șase luni sunt mai puțin decât șase ani.
Gândește-te la tine, Boemule.
E adevărat că ai violat un copil ?
Nu.
În satul nostru, fetele devin femei la vârste mai mici. N-am violat-o.
Am furat-o.
E obiceiul nostru. Dar părinții ei nu mă plăceau.
- Au chemat polițaii. - Ce s-a întâmplat cu fata ?
- Ne-am căsătorit. - În închisoare ?
Directorul ne-a cununat vara trecută.
Conectați oxigenul.
Ce mai așteptați ? Aduceți oxigenul.
E ciudat.
Ce ?
Cum un lucru atât de mărunt îți poate răsturna viața.
Știi care a fost primul lucru care mi-a trecut prin minte
după ce i-am despicat capul fratelui ?
"I-am murdărit cămașa."
"Sângele nu mai iese."
"Cămașa de nuntă e murdărită definitiv."
Ăsta a fost primul meu gând.
Cineva a încercat apoi să mă oprească.
M-am întors și am lovit cu satârul.
Apoi totul s-a întunecat.
A doua zi am aflat că-mi ucisesem tatăl.
Dar mă tot gândeam la afurisita de cămașă.
Am încercat să mă spânzur. Dar funia s-a rupt.
Nu e așa ușor să mori precum pare.
E ușor.
Dar nu ești un om care să o ia pe calea ușoară.
Îl văd în fața ochilor.
Pe fratele meu.
Ziua-n amiaza mare. În celula mea.
Îmi apare cu capul spart și cu cămașa însângerată și spune:
"Spală-mi cămașa, frate."
"Nu mă pot căsători cu ea așa."
Dar mama și tata nu mi se arată.
N-o să mă ierte niciodată că le-am omorât fiul.
Porumbelul n-o să te ajute să scapi de coșmaruri, Satârule.
N-o să te ajute să uiți.
Nu vreau să uit, Boemule.
Vreau doar să mă simt iar ca un om.
Ești om.
În închisoare nu suntem oameni, Boemul. Suntem toți animale.
Nimănui nu-i pasă de noi și nouă nu ne pasă de nimeni.
Dar dacă facem ceva bun o să fim oameni o vreme.
Uită-te la ei.
Cred că asta-i libertatea.
Dar tu ?
Ai un porumbel la care ții ?
Da.
Dar nu l-am văzut niciodată.
Am un fiu.
Îi scriu scrisori.
Despre ce ?
Despre cine sunt, unde sunt și pentru ce sunt aici.
Ceva de genul ăsta.
Dar nu contează fiindcă nu trimit scrisorile.
Scrie-i fiului tău despre ce-ai făcut acum câteva minute.
Am auzit ce ți-a spus Vekilski.
Vrei să-i spun că n-o să-și vadă niciodată tatăl ?
- Fiindcă te ajut să salvezi o pasăre ? - Nu !
Spune-i că te-ai purtat ca un om.
Pasărea a venit aici dintr-un motiv, Boemule.
Nu ca s-o salvăm noi.
Aveți grijă ! Dușmanul a avut timp să se pregătească.
Ne așteaptă.
Sunt patru ucigași înarmați, bine organizați și nemiloși.
N-o să șovăie să recurgă la forță.
Aveți sarcina să neutralizați orice încercare de agresiune.
- Trageți dacă aveți îndoieli ! - Sunt și gardieni în atelier !
Prioritatea e neutralizarea răzvrătiților.
S-o faceți rapid și fără greșeli.
- E totul clar ? - Da, căpitane.
Ocupați-vă pozițiile. O să începem cu demontarea ușii.
Da, dle !
Nătăfleților ! Dați-mi torța înainte să vă dați foc.
- Pentru ce-ți trebuie ? - Ca să tai strungul.
Ce-ți veni ? Îți pasă de pasăre acum ?
Nu. Dar mă doare tot corpul. Ați irosit deja jumătate de oră.
O să-l tai în cinci minute și ne ducem toți acasă.
Nu am încredere în canalie. Mai încearcă.
Eu zic să-l dezlegăm. A suferit destul.
Ce-avem de pierdut ?
Nu-ți fie frică.
Hai, fato !
De ce nu zboară ?
- O avea aripa ruptă ? - Nu. I-e frică.
Ieși ! Ești liberă.
Poate nu vrea să fugă.
Are aripile murdare. Avem nevoie de apă.
Da ! Dă-mi cana, Krasi.
Ușurel, șefule.
Deschid ușa. Pasărea e liberă.
Pasărea ?
În toți anii ăștia
am încercat să fiu îngăduitor.
Dar azi mi-ați arătat că toate eforturile mele au fost în van.
Mulțumesc.
Boris Radulov,
Serafim Gheorghiev,
Krasimir Grigorov,
Nikola Ghiuzelev...
Condamnările la moarte
vă sunt garantate.
La pământ !
Kovachki...
N-ai nevoie de armă, căpitane.
- Putem să deschidem ușa. - Fă cum spun.
Stai cu ochii pe ei.
Deschid singur ușa.
Satârule.
Culcă-te la podea !
- Fă-o ! O să te omoare. - Satârule...
Culcă-te la podea !
Vreau doar ca pasărea să zboare.
Toată lumea la podea !
La podea !
Ultimul avertisment !
Nikola !
La podea !
Foc !
Boemule !
Foc !
Totul e sub control, tovarășe căpitan.
Lăsați arma.
Nimeni n-a fost condamnat la moarte.
Kovachki a spus că Satârul înnebunise și-i luase pe toți ostatici.
Toată vina a căzut pe Satâr și noi am scăpat basma curată.
Nu știu de ce bobocul ne-a ajutat. N-am putut să-l întreb.
Nu l-am mai văzut niciodată.
Am aflat că-și dăduse demisia. Închisoarea nu-i pentru oricine.
Kolio Satârul a murit pe 6 august 1978
în atelierul 2 din combinatul siderurgic Kremikovțki.
A fost executat.
Conform raportului oficial, a pornit o răzvrătire, a luat ostatici
și a ucis un gardian.
Niciun cuvânt despre pasăre.
Poate că aveau dreptate. Pasărea era greu de explicat.
Mi-e și mie greu să explic după atâția ani.
Găsești omenia în cele mai neobișnuite locuri.
Pentru noi, cei care-am fost acolo, Satârul n-a murit niciodată.
A zburat cu pasărea.
Și o mică parte din noi a zburat cu ei.
Într-un final, Satârul avea dreptate. Nu era doar o pasăre.
Nu noi am salvat-o Ea ne-a salvat pe noi.
Am învățat cum să fim oameni și nu-i ușor să fii om.
Nici în închisoare, nici în afara ei.
Mă numesc Boris Radulov,
dar toți îmi zic Boemul.
Sunt tatăl tău.
"Îți cresc aripi de zburat Și-o scânteie te-nfășoară
Tot auzi un cânt ciudat: Zboară ! Zboară și tot zboară !"
Citat din poetul Hristo Smirnenski
ÎN AMINTIREA LUI BORIS RADULOV - BOEMUL
Traducerea și adaptarea Mihai - mihai257@gmail.com
Synchronized by FAST TITLES MEDIA